Постанова  
Іменем України
09 жовтня 2019 року 
м. Київ
справа № 755/16628/15-ц
провадження № 61-26753св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,  Курило В. П.,
учасники справи:
позивачі:  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,
відповідач -  ОСОБА_3 , 
треті особі:   ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року у складі судді Чех Н. А., рішення Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Слюсар Т. А.,                              Панченка М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до           ОСОБА_3 про стягнення аліментів на своє утримання у розмірі                           1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи                             з 17 лютого 2015 року.
Позовна заява мотивована тим, що з 26 серпня 1999 року ОСОБА_1 та  ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року було розірвано. Відповідач повинен надавати їй матеріальну  допомогу, оскільки вона є інвалідом 2 групи і не має самостійного джерела існування, окрім пенсії. Інших джерел доходів не має, її матеріальне становище є вкрай важким і вона потребує матеріальної допомоги.
У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до                    ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання їх сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до повноліття дитини.
У жовтні 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батьків у розмірі по 1/6 частини на кожного з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, довічно.
У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про збільшення позовних вимог та просила стягнути з ОСОБА_3 на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, довічно.
Справа розглядала судами неодноразово.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року провадження у справі за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_2 до             ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батьків, в частині позовних вимог, пред`явлених ОСОБА_5 , закрито у зв`язку зі смертю останнього.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року                у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини відмовлено.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання  дитини задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з 01 лютого 2016 року до досягнення дитиною повноліття.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матері задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь та утримання ОСОБА_2                    у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи           з 30 жовтня 2015 року, довічно. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини мотивовано тим, що ОСОБА_1 отримує соціальне забезпечення від держави у достатньому розмірі, оскільки розмір її пенсії у сумі 1 200 грн не нижчий розміру прожиткового мінімуму, встановленого державою на відповідний період для категорії осіб, до яких відноситься позивач. ОСОБА_1 не довела потреби в отриманні матеріальної допомоги, тому відсутні правові підстави для покладання на ОСОБА_3 обов`язку сплачувати аліменти на її утримання.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері скасовано.
Ухвалено в цій частині нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матері відмовлено.
В решті рішення суду залишено без змін.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що потреба в матеріальній допомозі батьків має визначатися залежно від наявності або відсутності прожиткового мінімуму. Оскільки, відповідно до довідки Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова розмір пенсії ОСОБА_2 забезпечує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення цього позову.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, ОСОБА_1 посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить, зокрема, скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити її позов, рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до                           ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матері залишити без змін.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що відповідач ухиляється від виконання покладеного на нього обов`язку надавати належну і достатню матеріальну допомогу на утримання ОСОБА_1 , хоча відповідно до  статей  75, 76 СК України на нього покладено законом обов`язок по її утриманню, у зв`язку з її непрацездатністю.
Судами не було застосовано і враховано статтю 82 СК України відповідно до якої право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу. Право на утримання припиняється від дня настання цих обставин.
ОСОБА_1 зазначає, що незалежно від отримання нею пенсії вона має право на утримання від колишнього чоловіка. Апеляційний суд не враховував її доводів про те, що вона є пенсіонеркою та отримую пенсію, яка хоча і більша, ніж прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, проте цих коштів не вистачає. ОСОБА_1   є непрацездатною та потребує матеріальної допомоги, яку відповідач не надає, хоча має таку можливість.
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_3 щодо стягнення аліментів на дружину зазначає, що позивач отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечував їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні частини четвертої статті 75  СК України.
Крім того зазначив, що освіта, стан здоров`я та висновок МСЕК дозволяє позивачці Філатовій при наявності бажання мати можливість працювати для покращення свого матеріального становища.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
10 червня 2019 року справу передано до судді-відповідача. 
Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2019 року касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва   від 14 червня 2016 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до            ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину закрито.
Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2019 року зупинено касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на дружину до закінчення розгляду Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19).
Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року відновлено касаційне провадження у справі.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що з 26 серпня 1999 року ОСОБА_1 та  ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року було розірвано.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_6 . 
Позивач ОСОБА_1 у період перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , 14 вересня 2013 року , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазнала травми.
Згідно довідок медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_1                      з 01 червня 2015 року встановлена друга група інвалідності до 01 червня 2017 року. У зазначених довідках вказано, що за висновками лікарів                 ОСОБА_1 може працювати у відповідно створених умовах.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судові рішення, в оскаржуваній частині, відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Справа у суді касаційної інстанції переглядається в частині позову         ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини, а в іншій частині не переглядається відповідно до вимог статті 400 ЦПК України.
За положеннями частин другої-четвертої статі 75 Сімейного кодексу України (далі - СК України) право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.
Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.
Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.
Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17 та узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19).
У відповідності до частин першої, другої статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
Частинами першою, третьою статті 4 вказаного Закону встановлено, що прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг.
Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» визначено на 2015 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2015 року - 949 грн, з 1 вересня - 1 074 грн.
Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" визначено на 2016 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2016 року -1 074 грн., з 1 травня - 1130 грн.
Установлено, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення розмір   отримуваної ОСОБА_1 пенсії як інваліда ІІ групи  становив                                  1 200 грн.
При таких обставинах, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, встановивши, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, правильно виходив із того, що її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні частини четвертої статті 75 СК України.
Оскільки така умова є обов`язковою у правовідносинах за позовом одного із подружжя до іншого на утримання, що врегульовані Главою 9 Розділу ІІ СК України, Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову  ОСОБА_1 в частині позовних вимог про стягнення аліментів на дружину.
Наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, в оскаржуваній частині, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня                          2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому їх в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на дружину необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на дружину залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
Судді                                                                                                 А. Ю. Зайцев 
Є. В. Коротенко 
В. М. Коротун
В. П. Курило