Постанова 
Іменем  України
 
25 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 359/5354/16-ц
 
провадження № 61-26789св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
третя особа - Бориспільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2017 року у складі судді Муранової-Лесів І. В. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Голуб С. А., Приходька К. П., Таргоній Д. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс»)звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , третя особа - Бориспільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, про звільнення майна з-під арешту.
 
Позовна заява мотивована тим, що 13 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк») та              ОСОБА_1 було укладено кредитний договір.
На забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором було укладено іпотечний договір від 13 травня 2008 року, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно з договором факторингу 28 листопада 2012 року ВАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги за зобов`язаннями відповідача за кредитним договором та за іпотечним договором, отже, останнє є кредитором відповідача.
14 червня 2016 року товариству при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на спірне нерухоме майно, що є предметом іпотеки, накладено арешт відділом державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області (після реорганізації - Бориспільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, далі - Бориспільський МВ ДВС ГТУЮ в Київській області) на підставі постанови  від 10 грудня 2009 року  ВП № 12367939. 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області                       від 23 листопада 2012 року з відповідача на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором, однак рішення не виконується, тому, керуючись положеннями Закону України «Про іпотеку» позивач вимушений скористатися правом задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, однак реалізації такого права заважає арешт, накладений на підставі постанови державного виконавця від 10 грудня 2009 року ВП № 12367939.
Станом на 31 травня 2016 року кредитна заборгованість становила                             2 028 162,17 грн.  
Позивач також зазначив, що арешт на предмет іпотеки накладено в рамках виконавчого провадження ВП № 12367939, за яким стягувачем є ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Відповідно до вимог статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна чи коштів, накладений у рамках виконавчого провадження, може бути знятий за рішенням суду.
Ураховуючи викладене, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» просило суд звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_1 на його користь 1378 грн на відшкодування сплаченого судового збору. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області                      від 23 березня 2017 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відмовлено. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «ФК «Вектор Плюс», суд першої інстанції виходив із того, що у відповідача відсутнє інше житло, зареєстроване за нею на праві власності, а також предмет іпотеки  ОСОБА_1 використовує як місце свого постійного проживання та постійного проживання членів її родини, у тому числі неповнолітніх, у зв`язку з чим на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до пункту 1 статті 1 якого вказане спірне нерухоме майно не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника), що відповідає вимогам статті 58 Конституції України, оскільки пом`якшує відповідальність відповідача як іпотекодавця.
При цьому позивач не набув права власності, чи права володіння на спірне майно, тому не довів, що арешт, накладений на спірне майно, порушує його права. 
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції 
 
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК«Вектор Плюс» відхилено.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області                      від 23 березня 2017 рокузалишено без змін.
 
Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновком районного суду і зазначив, що та обставина щодо наміру позивача у позасудовому порядку визнати за собою право власності на предмет іпотеки не є підставою для задоволення цього позову, оскільки вона не пов`язана з наявністю чи відсутністю арешту майна, а залежить від наявності волі сторін договору іпотеки на позасудове врегулювання спору. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У жовтні 2017 року ТОВ «ФК«Вектор Плюс» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення про задоволення позову .
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «ФК«Вектор Плюс» в указаній справі, витребувано цивільну справу № 359/5354/16-ц з Бориспільського міськрайонного суду Київської області.
 
У листопаді 2017 року справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року справа передана з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.
 
У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено судді-доповідачеві.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року справу за позовом                  ТОВ «ФК«Вектор Плюс» до ОСОБА_1 , третя особа - Бориспільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, про звільнення майна з-під арешту призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ТОВ «ФК«Вектор Плюс» мотивована тим, що суди не врахували, що арешт перешкоджає TOB «ФК «Вектор Плюс», як іпотекодержателю, реалізувати свої законні права щодо предмета іпотеки. Зокрема, TOB «ФК «Вектор Плюс» має намір зареєструвати право власності на квартиру АДРЕСА_1 , але цьому перешкоджає наявність арешту.
При цьому, оскільки провадження було завершене у зв`язку з направленням виконавчого документа стягувачу, такий арешт не може бути знятий державною виконавчою службою. Крім того, виконавче провадження завершено з підстав, за яких арешт не може бути скасований, а відповідне завершене виконавче провадження не може бути знову розпочате.
Ураховуючи те, що стягнення за виконавчим документом не виконано, то відповідний арешт, накладений в рамках виконавчих проваджень, спрямованих на виконання такого виконавчого документа, також не знятий, а тому відповідно до частини п`ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту.
Також поза увагою суду залишилось те, що відповідно до Закону України «Про іпотеку» наявність: 1) кредитного договору; 2) договору іпотеки;                       3) іпотечного застереження; 4) невиконання основного зобов`язання;                            4) підтвердженої заборгованості; 5) тривалість невиконання взятих на себе зобов`язань позичальником після відкриття виконавчого провадження, є підставою та юридичним складом для реалізації права іпотекодержателя шляхом визнання права власності за рахунок іпотечного застереження.
Разом з тим, установивши сукупність обставин, які є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, відповідно до статті 217 ЦПК України зупиняє стягнення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а не відмовляє в позові.
Таким чином, порушено права ТОВ «ФК «Вектор Плюс», оскільки йому, як іпотекодержателю, надано певні права відповідно до Закону України «Про іпотеку» і досудове врегулювання є його правом, проте застосування такого права неможливо без зняття арешту, а арешт неможливо зняти без рішення суду. 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
13 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та  ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого банк зобов`язався надати позивальнику кредит у розмірі 109 400,00 дол. США на строк з 13 травня 2008 року до 13 травня 2037 року включно, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних, з цільовим призначенням для здійснення позичальником розрахунків за договору купівлі-продажу квартири  АДРЕСА_1  (а.с. 5-8).
13 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та  ОСОБА_1 укладено та іпотечний договір, за умовами якого цим договором забезпечується належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з вищевказаного кредитного договору, а також усіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, і предметом іпотеки за цим договором є квартира АДРЕСА_1  (а.с. 9-10).
На квартиру  АДРЕСА_1  було накладено арешт на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції від 10 грудня 2009 року ВП № 12367939  (а.с. 21-23).
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області                       від 23 листопада 2012 року з відповідача на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором.
 
Згідно з договором факторингу 28 листопада 2012 року ВАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги за зобов`язаннями відповідача за кредитним договором та за іпотечним договором (а.с. 18-20).
 
Згідно з копією постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції, виконавче провадження ВП №12367939 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса № 726, виданого 06 квітня                2009 року про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ВАТ «Сведбанк» боргу 115 600,75 дол. США та 48 977,78 грн, 20 березня 2014 року у вказаному виконавчому провадження було винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження на підставі ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області, а саме ПАТ «Сведбанк» замінено правонаступником ТОВ «ФК «Вектор Плюс», а згідно з постановою                        від 30 грудня 2015 року на підставі заяви стягувача від 27 листопада                   2015 року виконавчий лист № 726 повернуто стягувачу (а.с. 39,125).
Також установлено, що у відповідача відсутнє інше житло, зареєстроване за нею на праві власності (а.с. 102-105), а предмет іпотеки позивач використовує як місце свого постійного проживання та постійного проживання членів її родини, у тому числі неповнолітніх (а.с. 106-108,                 110-111).     
 
2.    Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ТОВ «ФК «Вектор Плюс» підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
У частинах першій і другій статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
 
Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки щодо зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - учерговості їх державної реєстрації.
Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. 
Особливості звернення стягнення на заставлене нерухоме майно визначено також положеннями Закону України «Про виконавче провадження»                  від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно).
 
Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Арешт з майна може бути знятий виконавцем за рішенням суду (частина перша, п`ята статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею59 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Таким чином, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернулося до суду з позовом про зняття арешту з майна, яке належало відповідачу (боржнику), а на даний час належить йому. Тобто, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернулося до суду з позовом у випадку, який регламентований Законом України «Про виконавче провадження», як «інший випадок».
 
Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено  арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 60 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Виходячи з системного тлумачення статей 16, 572, 589 ЦК України, статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», статті 1 Закону України «Про іпотеку» і роз`яснень пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня            2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
 
Проте, вирішуючи спір, суди не врахували, що на майно особи, яка володіє на законних підставах майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно), накладено арешт, який перешкоджає власнику вільно володіти та розпоряджатися належним йому майном, тому з метою усунення перешкод у володінні і розпорядженні майном подано відповідну позовну заяву. 
 
Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що арешт, накладений на спірне майно, не порушує права ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не є достатньо обґрунтованими. 
 
При цьому предмет позову не стосується звернення стягнення на предмет іпотеки чи іншим способом відчуження предмета іпотеки, тому посилання судів на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» за цим позовом є безпідставним. 
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
 
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Щодо судових витрат 
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Ураховуючи задоволення касаційної скарги та скасування судових рішень, беручи до уваги вимоги статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_1  на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви у розмірі 1 378,00 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 1 515,80 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 1 653,60 грн.
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» задовольнити.
 
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області                            від 23 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області                від 20 вересня 2017 року скасувати.
 
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1 , третя особа - Бориспільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, про звільнення майна з-під арешту задовольнити.
Звільнити з-під арешту та заборони на відчуження, накладених постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області             від 10 грудня 2009 року, ВП № 12367939, квартиру  АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 . 
 
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на відшкодування сплаченого судового збору 1 378,00 грн за подання позовної заяви,                 1 515,80 грн за подання апеляційної скарги та 1 653,60 грн за подання касаційної скарги.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова 
Б. І. Гулько 
Г. В. Кривцова
Р. А. Лідовець