Постанова
Іменем України
30 серпня 2019 року 
м. Київ
справа № 761/15162/14-ц 
провадження № 61-35628св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Петрова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Сімоненко В. М., Мартєва С. Ю. 
 
позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 січня 2017 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Іванченко М. М., Рубан С.М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
02 жовтня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 кредитної заборгованості.
Позов обґрунтовано тим, що 08 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 11381450000 (далі - кредитний договір), за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 250 000,00 доларів США з розрахунку 13,50% річних строком до 08 серпня 2025 року. 
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 укладено договір поруки № 222438.
08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. За вказаним договором АТ «УкрСиббанк» передало АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема, і права вимоги за кредитним договором № 11381450000 та договором поруки № 222438, укладеними 08 серпня 2008 року з відповідачами.
Станом на 15 липня 2013 року, внаслідок неналежного виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, у неї утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 2 910 521,22 грн, яку ПАТ «Дельта Банк» просив стягнути солідарно з відповідачів, як позичальника та поручителя.
Справа судами розглядалась неодноразово.
11 лютого 2014 року позивач у заяві про збільшення позовних вимог просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитом станом на 28 травня 2014 року у розмірі 4 698 720,45 грн, а саме: тіло кредиту - 2 774 896,35 грн, відсотки за користування кредитними коштами - 1 923 824,00 грн.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2014 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» борг за кредитним договором у сумі 4 698 720,45 грн. Стягнуто з відповідачів на користь позивача по 1 720,50 грн судового збору.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» є законними та обґрунтованими. 
Посилання відповідачів на те, що позов заявлений зі спливом позовної давності суд відхилив, вказавши, що первісний кредитор - ПАТ «УкрСиббанк» реалізував своє право на дострокове повернення заборгованості за кредитним договором лише 18 жовтня 2010 року, звернувшись до суду з відповідним позовом, який надалі залишено без розгляду.
Короткий зміст рішень суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 05 лютого 2015 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволені позову.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 05 лютого 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.
За результатами нового розгляду рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19 січня 2016 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2014 року скасовано в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у позові до поручителя ОСОБА_2 
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 4 698 720,45 грн із позичальника ОСОБА_1 залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 19 січня 2016 року в частині вирішення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд.
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17 січня 2017 року у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у позові.
Відмовляючи у позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що АТ «УкрСиббанк» скористався своїм правом дострокової вимоги повернення кредиту, внаслідок чого перебіг позовної давності за вказаною вимогою розпочався 11 серпня 2009 року і закінчився 11 серпня 2012 року. ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із цим позовом 02 жовтня 2013 року, тобто поза межами позовної давності, що є підставою для відмови у позові.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У лютому 2017 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанції, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, увалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
01 червня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у цій справі.
Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
12 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року вказану справу призначено судді - доповідачеві Петрову Є. В. 
Аргументи учасників справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції неповно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок чого ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права щодо підстав застосування строку позовної давності при вирішенні вказаного спору.
Висновок суду апеляційної інстанції про початок перебігу позовної давності за вимогами до відповідачів розпочався з 11 серпня 2009 року, тобто на 31 день з дня отримання відповідачами вимоги АТ «УкрСиббанк» про дострокове погашення кредитної заборгованості, і закінчився 11 серпня 2012 року, на думку заявника касаційної скарги, не відповідає встановленим у справі обставинам справи та вимогам норм матеріального права. Суд не врахувавши приписів статті 514, частини другої статті 516, статей 530, 536, 599, 610, 611, частини першої статті 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), та правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6?249цс15, від 17 лютого 2016 року у справі № 6-38659ск15. Зокрема того, що новий кредитор набуває прав первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Тобто, оскільки умовами кредитного договору передбачено повернення позичальником кредиту, а також сплату відсотків за користування кредитними коштами до 08 серпня 2025 року, ПАТ «Дельта Банк» не пропустив строк позовної давності для звернення із цим позовом до відповідачів.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
08 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11381450000, на підставі якого банк надав позичальнику у кредит кошти у розмірі 250 000,00 доларів США зі сплатою 13,5 % річних та із кінцевим терміном повернення до 08 серпня 2025 року (т. 1, а. с. 6-13). 
Позичальник у пункті 1.2.2. кредитного договору зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з додатком № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 08 серпня 2025 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно з умовами відповідної угоди сторін.
Нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця в останній робочий день поточного місяця, методом факт/360 відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства України. Термін сплати процентів з 01 по 10 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти (пункти 1.3.1., 1.3.3., 1.3.4. кредитного договору).
Відповідно до пункту 3.4.3 кредитного договору позичальник зобов`язався достроково повернути банку в повному розмірі всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 6 договору. Банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно пунктом 1.2.2 договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення (пункт 6.1.2 кредитного договору). 
Пунктом 6.2 кредитного договору передбачено, що у разі застосування банком права, передбаченого пунктом 6.1.2 договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним, а саме: банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника; терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту за умови, що: а) банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов`язань позичальника за договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а б) позичальник не усунув зазначених банком порушень зобов`язань позичальника за договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку; терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 41 (сорок першого) календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит, у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку внаслідок зміни позичальником адреси (без попереднього про це письмового повідомлення банку) або з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів, рахуючи з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку.
30 червня 2009 року ПАТ «УкрСиббанк» у зв`язку із порушенням позичальником умов кредитного договору надіслано останній вимогу № 26?93/516 про усунення порушень кредитного договору (т. 1, а. с. 236).
08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» передало АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» права вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та решітного виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами (т. 1, а. с. 34-35).
Розмір кредитної заборгованості позичальника ОСОБА_1 станом на 28 травня 2014 року складає 4 698 720,45 грн, зокрема: за тілом кредиту в розмірі 2 774 896,35 грн та зі сплати відсотків за користування кредитними коштами - 1 923 824,00 грн (т. 1, а. с. 108).
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції відповідає вказаним вимогам закону.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
У межах доводів касаційної скарги Верховний Суд перевіряє правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права щодо порядку обчислення позовної давності у правовідносинах, що склались між сторонами.
Позов у цій справі заявлено з підстав неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, право вимоги за яким відступлено новому кредитору.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша, п`ята статті 261 ЦК України).
При цьому, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України).
За кредитним договором, відповідно до статті 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).
Статтею 1050 ЦК України встановлено наслідки порушення договору позики позичальником. Зокрема, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина перша). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга).
Встановивши, що повернення кредиту та сплату відсотків за користування кредитними коштами позичальник мав здійснювати шляхом щомісячних платежів у розмірі та строки встановлені у графіку, тобто щомісячними періодичними платежами, а також що 30 червня 2009 року АТ «УкрСиббанк» скористалось своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту, суд апеляційної інстанції, керуючись вказаними вище нормами права, дійшов правильного висновку про те, що банком - первісним кредитором змінено терміни повернення кредиту та плати за кредит у сторону зменшення до 10 серпня 2009 року, тобто змінено і початок перебігу позовної давності.
Заміна сторін у зобов`язанні, відповідно до статті 262 ЦК України, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, тобто суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що після укладення первісним і новим кредиторами договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами для ПАТ «Дельта банк» строки звернення до суду підлягають обчисленню так само, як і для ПАТ «УкрСиббанку».
Зазначені висновки суду апеляційної інстанції також відповідають висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц (провадження № 14-159цс19).
З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що позивач пропустив строк звернення до суду з вимогою до позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором, тому позов задоволенню не підлягає.
Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, якими передбачено обов`язковість умов договору та припинення зобов`язання його належним виконанням, зокрема до 08 серпня 2025 року, Верховний Суд відхиляє з огляду на встановлені обставини (стосовно періодичності щомісячних платежів за кредитним договором, а також факту зміни первісним кредитором порядку і строку виконання зобов`язання щодо повернення кредитних коштів і сплату відсотків за користування кредитом) і зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Доводи касаційної скарги про те, що про застосування позовної давності відповідачем заявлено тільки у суді апеляційної інстанції не відповідає дійсності, оскільки судом першої інстанції в тексті рішення від 10 листопада 2014 року здійснювалась оцінка відповідних доводів відповідача.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди позивача із ухваленим у справі судовим рішенням.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційноїскарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 січня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     Є. В. Петров
В. М. Сімоненко                               С. Ю. Мартєв