Постанова
Іменем України
06 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 2-1316/2252/11
провадження № 61-33275св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Сімоненко В. М.,
суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,  Штелик С. П.,          
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідачі: Львівське обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ОСОБА_3 , Пустомитівська державна нотаріальна контора, Семенівська сільська рада  Пустомитівського району Львівської області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 листопада 2016 року у складі судді Данилів С. О. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17 липня 2017 року у складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В., 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»                ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України                  № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просила поновити строк позовної давності, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_3 29 жовтня 1988 року Пустомитівською державною нотаріальною конторою у спадковій справі № 110/88; визнати за нею право власності на житловий будинок на АДРЕСА_1 ; зобов`язати Львівське обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»  (далі - Львівське БТІ) зареєструвати право власності на житловий будинок.
Позовна заява мотивована тим, що вона з народження проживає                                     у зазначеному будинку, що належав її матері ОСОБА_4 , яка померла                      ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно із записами у погосподарській книзі. 14 грудня                       2006 року Семенівська сільська рада надала ОСОБА_4 дозвіл на оформлення права власності на житловий будинок, 03 квітня 2007 року було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, яке 24 вересня 2007 року  зареєстровано у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно. У вересні 2008 року вона прийняла спадщину, яка відкрилася після ОСОБА_4 , інші спадкоємці останньої відмовилися від прийняття спадщини на її користь. Проте Пустомитівська державна нотаріальна контора відмовила їй у виданні свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після ОСОБА_4 , а Львівське БТІ відмовило реєструвати право власності на житловий будинок у зв`язку з невідповідністю поданих документів, оскільки її брат ОСОБА_3 подав заяву про реєстрацію права власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Зазначала, що її дід                ОСОБА_5 заповів онуку ОСОБА_3 житловий будинок на три кімнати загальною площею 36,0 кв. м у с. Семенівці Пустомитівського району Львівської області, а загальна площа житлового будинку на АДРЕСА_1 , що належав її матері, становить 70,0 кв. м, житлова площа 64,0 кв. м. З огляду на це позивач вважала, що нотаріальна контора та БТІ безпідставно відмовили їй у виданні свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності на спірний будинок. Крім того, її мати ОСОБА_4 мала право на обов`язкову частку                у спадщині, яка відкрилася після батька ОСОБА_6 .   
Короткий зміст вимог зустрічного позову
У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом,                 у якому просить визнати незаконним рішення виконкому Семенівської сільської ради від 14 грудня 2006 року № 87 та недійсним видане на підставі цього рішення свідоцтво про право власності, видане 03 квітня 2007 року. 
Позовна заява мотивована тим, що спірний будинок належав його діду                    ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину, що відкрилася після смерті діда, прийняв лише він, 29 жовтня 1988 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, який ОСОБА_5 склав у 1987 році. На момент смерті діда у будинку проживала ОСОБА_4 , яка не прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_5 та не мала претензій щодо отримання ним свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У подальшому він довідався про існування оспорюваного рішення виконкому про надання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок на АДРЕСА_1 та про видання після смерті ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на спірний будинок. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від                             02 листопада 2016 року у позові ОСОБА_1 відмовлено; позов ОСОБА_3 задоволено частково, скасовано рішення виконавчого комітету Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 14 грудня                2006 року № 87 «Про надання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 »; визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 03 квітня 2007 року Семенівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області на підставі рішення виконавчого комітету Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 14 грудня                 2006 року № 87 «Про надання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 », що посвідчує право власності ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 ; стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 107,30 грн на відшкодування судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірний будинок належав ОСОБА_5 та після його смерті у 1988 році спадкувався за заповітом               ОСОБА_3 . У суді не знайшла підтвердження обставина наявності                           у ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 права на обов`язкову частку у спадщині; факт спільного проживання ОСОБА_4 зі спадкодавцем не має правого значення, оскільки право спадкування за законом змінено заповітом.  У 2007 році ОСОБА_4 отримала дозвіл на експлуатацію побутових приміщень на АДРЕСА_1 , за рахунок чого площа будинку збільшилася з 36,0 кв. м до 78,0 кв. м. У справі не підтверджено наявність за зазначеною адресою іншого будинку, тому суд дійшов висновку, що                              у погосподарську книгу  на будинок внесено недостовірні (помилкові) відомості про те, що ОСОБА_4 була володільцем спірного домоволодіння. Спадкоємці ОСОБА_4 не можуть спадкувати будинок, на який остання за життя не набула права власності. Оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування порушує права ОСОБА_3 як власника спірного домоволодіння, тому підлягає скасуванню; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке видавалося на ім`я ОСОБА_4 , є незаконним, оскільки видавалося після припинення її цивільної правоздатності у зв`язку зі смертю. Відхиляючи заяву ОСОБА_1 про застосування позовної давності до заявленого ОСОБА_3 зустрічного позову, суд виходив з того, що він міг довідатися про порушення свого права власності прийняттям Семенівською сільською радою оспорюваного рішення про надання дозволу ОСОБА_4 на оформлення права власності 09 грудня 2008 року, разом з тим ОСОБА_3 звернувся до суду з цим позовом про визнання незаконним правового акту органу місцевого самоврядування у межах трирічного строку позовної давності, передбаченого пунктом 5 розділу 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 грудня 2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства».  
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17 липня 2017 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 листопада                    2016 року залишено без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що вимоги первісного позову є необґрунтованими та безпідставними; суд відхилив надану               ОСОБА_1 довідку про відсутність домоволодіння, на яке ОСОБА_3 отримав оспорюване свідоцтво про право на спадщину, оскільки сторони визнали той факт, що на момент смерті ОСОБА_5 належало лише одне домоволодіння.  
Короткий зміст касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17 липня 2017 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних                      і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з Пустомитівського районного суду Львівської області. 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року                 № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції.
У травні 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду. 
Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що згідно із записами погосподарських книг ОСОБА_4 належав будинок загальною площею 40,0 кв. м, розміщений на земельній ділянки площею 0,15 га, який відносився до господарства суспільної групи робітників, а ОСОБА_5 належало окреме домоволодіння, яке складається з: житлового будинку площею 43,0 кв. м, стайні, розміщених на земельній ділянці площею 0,17 кв. м, що відносилося до суспільної групи колгоспників. За життя ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину, яка відкрилася після ОСОБА_5 , у розмірі 2/3 частини як обов`язкової частки у спадщині незалежно від змісту заповіту. Крім того, 08 березня 2007 року Семенівською сільською радою прийнято рішення № 16 «Про надання дозволу на експлуатацію побудованих приміщень в АДРЕСА_1 », яким ОСОБА_4 надано дозвіл на експлуатацію побудованих приміщень, трьох сараїв та двох веранд, зазначене рішення не оскаржувалося. На думку  ОСОБА_1 , суди дійшли припущення про недостовірність та помилковість внесення в погосподарську книзі № 6 Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області відомостей про те, що за ОСОБА_4 з 1996 року рахується домоволодіння, вибірково дослідили погосподарські книги двох домоволодінь. 
Відзиву на касаційну скаргу не надходило.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 29 жовтня 1988 року державний нотаріус Пустомитівської державної нотаріальної контори Дмитерко М. І. видав ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок у складі трьох кімнат площею 36 кв. м, ганку та стайні, які розташовані у с. Семенівці Пустомитівського району Львівської області, що належали  ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
14 грудня 2006 року виконавчий комітет Семенівської сільської радиПустомитівського району Львівської області прийняв рішення № 87 «Про надання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок», згідно з яким ОСОБА_4 було надано дозвіл на оформлення права власності на житловий будинок на АДРЕСА_1 ; доручено Львівському ОБКБТІ та ЕО здійснити державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на зазначений будинок.
08 березня 2007 року виконавчий комітет Семенівської сільської радиПустомитівського району Львівської області прийняв рішення № 16                        «Про надання дозволу на експлуатацію побудованих приміщень в АДРЕСА_1 », відповідно до якого ОСОБА_4 було надано дозвіл на експлуатацію побудованих приміщень: сараю площею 7,65 м х 3,86 м, сараю площею 4,0 м х 7,0 м, сараю площею 7,25 м х 3,75 м, веранди площею                  3,10 м х 2,30 м, веранди 1,90 м х 3,40 м, розташованих на АДРЕСА_1 ; надано дозвіл на звернення до архітектурного відділу для оформлення відповідної документації та в Львівське ОБКБТІ та ЕО для внесення змін у технічну документацію.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.
03 квітня 2007 року на ім`я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на будинок, розташований на АДРЕСА_1 .
Суди встановили, що за відомостями погосподарських книг Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області залежно від періоду домоволодінню, яким володів ОСОБА_5 , присвоювалися номери: згідно з погосподарською книгою за 1953-1954 років - особистий рахунок № НОМЕР_1 ; погосподарською книгою за 1961-1963 роки - особистий рахунок № НОМЕР_2 ;  погосподарською книгою за 1964-1966 роки - особистий рахунок № НОМЕР_3 ; погосподарською книгою за 1981-1982 роки - особистий рахунок № НОМЕР_4 ; погосподарською книгою за 1983-1985 роки - особистий рахунок № НОМЕР_5 , погосподарською книгою за 1986-1988 роки - особистий рахунок № НОМЕР_6 .
За ОСОБА_5 до його смерті рахувався житловий будинок згідно з записів погосподарських книг Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за № 634, який складається із 3 кімнат площею 36 кв. м., кухні, ганку, двору робітничого класу.
21 вересня 2007 року Семенівською сільською радою видано довідку № 1341 про те, що на день видання довідки господарству за № 634  присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .
02 жовтня 2007 року державний реєстратор відмовив ОСОБА_1 у реєстрації права власності на будинок, розташований на АДРЕСА_1 , у зв`язку з невідповідністю поданих документів пункту 3.3 Тимчасового положення (за змістом - Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року  № 7/5, втратило чинність 01 січня 2013 року).
Згідно з довідкою, виданою 17 листопада 2008 року Семенівською сільською радою, ОСОБА_5 проживав у с. Семенівці Пустомитівського району Львівської області разом з донькою ОСОБА_4 .
Відповідно до довідки, виданої Семенівською сільською радою, згідно з погосподарської книги № 5 за 1986-1990 року Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована в с. Семенівці - особистий рахунок № НОМЕР_7 та за нею з               1989 року рахувався будинок; за її батьком ОСОБА_5 до дня смерті рахувався житловий будинок № 420 .  
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Оскільки спір у справі стосується прав на спадщину, яка відкрилася у                        1987 році після смерті ОСОБА_5 , на яку ОСОБА_3 отримав у 1988 році оспорюване свідоцтво про право на спадщину, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.
Частинами першою та другою статті 524 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Відповідно до статті 535 ЦК Української РСР 1963 року неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка).
За правилом статті 548 ЦК Української РСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відмовляючи у визнанні недійсним виданого ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину, суди виходили з того, що ОСОБА_1 не доведено наявності у ОСОБА_4 за життя права на обов`язкову частку у спадщині, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 . 
Згідно з частиною другою статті 27 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій (далі - ЦПК України 2004 року) особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов`язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.
З огляду на статтю 295 ЦПК України 2004 року сторонау апеляційній скарзі повинна була зазначити, в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість судового рішення, вказати про докази, які мають значення для справи, проте не подавалися до суду першої інстанції з поважних причин. 
Відповідно до частини другої статті 303 ЦПК України 2004 року апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.
Копія пенсійного посвідчення ОСОБА_4 була надана ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції з порушенням статей 27, 303 ЦПК України 2004 року.
Водночас, Верховний Суд, діючи у межах повноважень та порядку, визначених частиною першою статті 400 ЦПК України, не може збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.
Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
У частині першій статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Згідно зі статтею 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси.
Оскільки орган місцевого самоврядування прийняв рішення про видачу ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на будинок, який з 1988 року належить на праві власності ОСОБА_3 , суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про скасування рішення виконавчого комітету Семенівської сільської радиПустомитівського району Львівської області від 14 грудня 2006 року № 87 «Про надання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок» та  обґрунтовано визнали недійсним видане на підставі зазначеного рішення виконавчого комітету свідоцтво про право власності на домоволодіння на  АДРЕСА_1 .
Доводи касаційної скарг щодо наявності іншого домоволодіння, різних записів погосподарських книг щодо господарств суспільної групи робітників та групи колгоспників, обставини зміни площі домоволодіння, були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, крім того, виходять за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, який з огляду на статтю 400 ЦПК України не може переоцінювати докази у справі.  
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального                                     і процесуального права.
За таких обставин касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 листопада                   2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17 липня                     2017 року - без змін.
Щодо судових витрат 
З огляду на висновок по суті касаційної скарги судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду спору. 
Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17 липня                  2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | В. М. Сімоненко
Судді: | А. А. Калараш
| С. Ю. Мартєв
| Є. В. Петров
| С. П. Штелик