Постанова
Іменем України
 
09 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 183/175/16
провадження № 61-24805св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Сімоненко В. М., 
суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2016 року у складі судді  Майної Г. Є. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у  редакції Закону України від  03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання недостовірною інформації та її спростування, відшкодування моральної шкоди, в якому просила визнати недостовірною інформацію, поширену особисто відповідачем у відеоматеріалі "ІНФОРМАЦІЯ_1»: 
«Інвентаризація землі була не для того, щоб вони установили вільні землі, а пряма вказівка знайти 20 тисяч вільних земель в Новомосковському районі. Ця цифра озвучена була і обговорювалась в кулуарах Держземагентства, тому що реєстратори знали, що таких земель не має і не може бути, а де їх брати тому і вилучалися землі, фактично не вилучалися - забиралися, грязно забиралися фермерські землі, бо не було ж 20 тисяч гектар, туди ж попалося більше 20 людських ще паїв.
Саме ОСОБА_3 привів ОСОБА_1 до нас в земельні ресурси, це його протеже. Я підходила до ОСОБА_1 пояснила, что это не Ваше дело, або мовчки складе руки, дивиться і мовчить, не відповідає.
В реєстраційну службу без витягу Держземагентства не може жодний документ піти, тому що тільки Держземагентство погоджує проект відводу землі, а я думаю, ОСОБА_1 розповість, хто їй давав вказівки і як вона робила це, тому що вона розпочинала це ще в 13 році при каденції, коли працював ОСОБА_3 в обласній адміністрації, і шукати там не треба виновних, їх уже сьогодні надо позбавляти депутатської недоторканності пана ОСОБА_3 і притягувати до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 і  ОСОБА_1 за інвентаризацію землі, яку вони зробили, і вилучили ці землі у людей і зробили як державні землі. 20 тисяч гектар, їх украли у людей, навіщо було вилучати у людей, вкрасти і зробить землі запасу, державні землі», 
та зобов`язати відповідача особисто спростувати поширену ним недостовірну інформацію шляхом розміщення в газеті «ІНФОРМАЦІЯ_2» (51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Радянська, 12, свідоцтво про реєстрацію друкованого засобу масової інформації ДП № 62 від 13 грудня 1993 року) оголошення з резолютивною частиною рішення у цій справі. Також позивач просила стягнути з відповідача на свою користь 90 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та судові витрати.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване відсутністю доказів на підтвердження того, що відповідач у справі є автором відповідного інформаційного матеріалу чи власником веб-сайту, або має будь-яке відношення до розміщення на ньому відеоматеріалу «ІНФОРМАЦІЯ_1».
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін і надав їм належну правову оцінку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення її позову.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не визначилися з характером спірних правовідносин та обсягом позовних вимог, не застосували положення статей 28, 32, 68 Конституції України та статей 200, 280, 297, 299 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). ОСОБА_2 поширила неправдиву та недостовірну інформацію стосовно неї, що підтверджено відео; факт поширення цієї інформації є підставою для задоволення її позову.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що в мережі Інтернет на веб-сайті https:ІНФОРМАЦІЯ_3 розміщений відеоматеріал «ІНФОРМАЦІЯ_1», який є доступним для перегляду за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4.
Звертаючись з позовною заявою, ОСОБА_1 посилалась на те, що на момент подання позову цей відеоматеріал на веб-сайті мав 1 437 переглядів.
Зазначений відеоматеріал містить інформацію, а саме, пряма мова:
07 хв. 38 сек.: «Інвентаризація землі була не для того, щоб вони установили вільні землі, а пряма вказівка знайти 20 тисяч вільних земель в Новомосковському районі. Ця цифра озвучена була і обговорювалась в кулуарах Держземагентства, тому що реєстратори знали, що таких земель не має і не може бути, а де їх брати тому і вилучалися землі, фактично не вилучалися - забиралися, грязно забиралися фермерські землі, бо не було ж 20 тисяч гектар, туди ж попалося більше 20 людських ще паїв».
08 хв. 50 сек.: «Саме ОСОБА_3 привів ОСОБА_1 до нас в земельні ресурси, це його протеже. Я підходила до ОСОБА_1 пояснила, что это не Ваше дело, або мовчки складе руки, дивиться і мовчить, не відповідає».
09 хв. 47 сек.: «В реєстраційну службу без витяга Держземагентства не може жодний документ піти тому, що тільки Держземагентство погоджує проект відводу землі, а я думаю ОСОБА_1 розповість, хто їй давав вказівки і як вона робила це, тому що вона розпочинала це ще в 13 році при каденції, коли працював ОСОБА_3 в обласній адміністрації і шукати там не треба виновних, їх уже сьогодні надо позбавляти депутатської недоторканості пана ОСОБА_3 і притягувати до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 і  ОСОБА_1 за інвентаризацію землі, яку вони зробили і вилучили ці землі у людей і зробили як державні землі».
11 хв. 00 сек.: «20 тисяч гектар, їх украли у людей, навіщо було вилучати у людей, вкрасти і зробить землі запасу, державні землі».
Позивач вважала зазначену інформацію недостовірною і такою, що порочить її честь, гідність та ділову репутацію.
У справі проведено комплексну судову лінгвістичну експертизу та судову криміналістичну експертизу матеріалів та засобів відео-, звукозапису й експертним висновком від 22 червня 2016 року № 4706/4749, зокрема, встановлено, що висловлювання, які зафіксовані на досліджених фрагментах відеофонограми, містять інформацію, виражену як у формі тверджень про факти, так і у формі оціночних суджень, висловлювання не містять слів та виразів образливого характеру, однак за своїм характером інформація є негативною з погляду моралі. Серед висловлювань відсутні такі, що містять погрози чи сатиричні висміювання.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
Згідно з частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів  захисту належать, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо. 
Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України                                від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суди виходили з того, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем, оскільки позивач не надала доказів на підтвердження того, що відповідач є автором відповідного інформаційного матеріалу чи власником веб-сайту, або має будь-яке відношення до розміщення на ньому відеоматеріалу «ІНФОРМАЦІЯ_1». 
Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. 
Якщо позивач заявляє вимоги до одного з належних відповідачів, які спільно поширили недостовірну інформацію, суд вправі залучити до участі у справі іншого співвідповідача лише у разі неможливості розгляду справи без його участі (статті 50, 51 ЦПК України). 
Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України).
Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним  відповідачем є власник  веб-сайта,  на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. 
Такого висновку щодо застосування норми права дійшов Верховний Суд у постановах від 01 лютого 2018 року у справі № 461/6366/15-ц (провадження № 61-221св18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 439/1469/15-ц (провадження № 61-5189св18). 
Зі справи відомо, що в мережі Інтернет у відеоматеріалі «ІНФОРМАЦІЯ_1», який є вільним та доступним для перегляду за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4, містяться висловлювання ОСОБА_2 відносно позивача, зазначені у позовній заяві. 
Відповідно до закону належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта.
Звертаючись з позовною заявою, позивач зазначила відповідачем ОСОБА_2 , клопотань заміни відповідача чи залучення співвідповідачів у справі немає. 
Також, матеріали справи не містять і доказів того, що саме ОСОБА_2 є автором інформації, розміщеної у відеоматеріалі «ІНФОРМАЦІЯ_1».
Доводи заявника про те, що суди не визначилися з характером спірних правовідносин та обсягом позовних вимог, оскільки фактично у позовній заяві позивач не зазначає відповідача автором відео чи розміщеного відеоматеріалу, а зазначає, що ОСОБА_2 поширила неправдиву та недостовірну інформацію стосовно неї, що підтверджено відео, і факт поширення цієї інформації є підставою для задоволення позову, суд касаційної інстанції вважає безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами справи. 
Суд касаційної інстанції вважає, що висновки судів відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, суди правильно застосували закон, який підлягав застосуванню, тому підстав для скасування судових рішень немає.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду та апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Головуючий | В. М. Сімоненко
Судді: | А. А. Калараш
| С. Ю. Мартєв
| Є. В. Петров
| С. П. Штелик