ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року 
м. Київ

Справа №  903/684/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.
за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Луцької міської ради
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16 серпня 2019 року (головуючий - Гудак А. В., судді - Олексюк Г. Є., Бучинська Г. Б.) і рішення Господарського суду Волинської області від 24 квітня 2019 року (головуючий - Кравчук А. М., судді - Дем`як В. М., Костюк С. В.) 
за позовом Луцької міської ради
до: 1. Волинської обласної спілки споживчих товариств, 2. Приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Кухлевської М. В.
про скасування постанови та рішення

(за участю представників сторін:  позивача - Іщик В.А.; відповідача - Поддимай   А.Б.)

Історія справи
Обставини справи, встановлені судами
1. 18 лютого 2009 року між Луцькою міською радою (далі - орендодавець, Позивач) та Волинською обласною спілкою споживчих товариств (далі - орендар, Відповідач) укладено договір оренди земельної ділянки житлової та громадської забудови площею 22125 кв.м. з кадастровим номером 110500006 у м. Луцьк по вул.   Глушець, 1 для обслуговування ринку "Центральний"; на земельній ділянці знаходяться павільйони по торгівлі молочними виробами, м`ясопродуктами, овочами, що належать на праві власності Орендарю, а також інші об`єкти інфраструктури, через частину земельної ділянки проходить водопровід, газопровід та електромережі (п.п.2, 3 договору). 
2. 06 липня 2018 року постановою № 27 Відповідач затвердив власний єдиний майновий комплекс, до складу якого включено належні Відповідачу об`єкти нерухомого та рухомого майна, розміщеного на Центральному ринку у м. Луцьк по вул. Глушець, 1. Додатком № 1 до даної постанови визначено перелік об`єктів нерухомого та рухомого майна з описом, у тому числі замощення асфальтне та з бруківки. На відповідні об`єкти нерухомого майна у складі майнового комплексу 05   червня 2018 року було виготовлено технічні паспорти.
3. У цей же день, 06 липня 2018 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області  Кухлевською М. В. (далі - Нотаріус) здійснено державну реєстрацію права власності Відповідача на об`єкт нерухомого майна - єдиний майновий комплекс у м. Луцьк по вул. Глушець, 1 з описом складових частин об`єкта нерухомого майна, у тому числі асфальтне покриття та мощення з бруківки. Підставами виникнення права власності на майновий комплекс зазначено договори купівлі-продажу №438 від 23.06.2017, № 434 від 22.06.2017, №435 від 22.06.2017; постанова Відповідача №   27 від 06.07.2018; рішення Господарського суду Волинської області від 07.07.2003 у справі 7/106-72, від 21.02.2008 у справі 7/75-75.
Короткий зміст позовних вимог 
4. У вересні 2018 року Луцька міська рада звернулась до суду з позовом до Волинської обласної спілки споживчих товариств та Нотаріуса про: (1) визнання незаконною та скасування постанови Відповідача про майновий комплекс від 06.07.2018 року № 27; (2) визнання протиправним та скасування рішення Нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 41946071 від 17.07.2018. 
5. Позовна заява мотивована тим, що Позивач, як орендодавець, не надавав згоди на здійснення поліпшень орендованої земельної ділянки у вигляді асфальтного покриття та мощення з бруківки, а тому в силу статті 28 Закону України "Про оренду землі" та умов договору оренди вартість таких поліпшень не підлягає відшкодуванню Відповідачу. Отже, відповідні поліпшення як невідємна частина земельної ділянки є комунальною власністю та не могли бути включені до складу єдиного майнового комплексу і зареєстровані на праві власності за Відповідачем.
Короткий зміст оскаржуваних рішень, прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій
6. Рішенням Господарського суду Волинської області від 24 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16 серпня 2019 року, у позові відмовлено. 
7. Судові рішення мотивовані тим, що проведене Відповідачем замощення з асфальту та бруківки відповідно до пункту 3.2 розділу   3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України № 127 від 24.05.2001(далі - Інструкція) не належить до самовільного будівництва, а тому виконання таких робіт є формою господарювання орендаря на орендованій землі та не потребувало згоди орендодавця. При цьому відповідні замощення відображені в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не як окремий об`єкт нерухомості, а як складова частина опису цілісного майнового комплексу що узгоджується з приписами статті 191 Цивільного кодексу України. Отже, в результаті прийняття Відповідачем спірної постанови та рішення про державну реєстрацію єдиного майнового комплексу права Позивача, як власника земельної ділянки та орендодавця за договором оренди землі, не порушені.
8. Судами також не встановлено порушень законодавства в діях Нотаріуса при проведенні безпосередньо державної реєстрації єдиного майнового комплексу Волинської обласної спілки споживчих товариств, у тому числі у спростування доводів Позивача суди встановили наявність технічних паспортів на зареєстровані за Відповідачем об`єкти нерухомості та інших правоустоновлюючих документів, дані яких дозволяли внести складові частини єдиного майнового комплексу та зареєструвати право власності Відповідача на вказане нерухоме майно
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
9. Не погоджуючись із наведеними судовими рішеннями, Позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову. 

Аргументи учасників справи
Доводи Позивача, який подав касаційну скаргу (узагальнено)
10. Суди не врахували, що включене до складу єдиного майнового комплексу асфальтове покриття та мощення з бруківки є здійсненим без згоди Позивача невід`ємним поліпшенням земельної ділянки, вартість якого в силу статті 28 Закону України "Про оренду землі" та пункту 28 договору оренди не підлягає відшкодуванню Відповідачу. Отже, такі поліпшення земельної ділянки є приналежністю головної речі - земельної ділянки і належать на праві власності орендодавцю, тобто є комунальною власністю і не можуть бути включені до складу майнового комплексу та зареєстровані за Відповідачем на праві власності. Отже, спірна постанова та рішення державного реєстратора порушують права законного розпорядника земельної ділянки - Луцької міської ради та можуть створювати перешкоди у реалізації нею правомочностей власника земельної ділянки.
11. Судами помилково застосовано до спірних правовідносин положення Інструкції, яка не врегульовує спірні правовідносини оренди земельної ділянки, які натомість регулюються Законом України "Про оренду землі" та договором оренди.
12. Всупереч вимог Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, державну реєстрацію права власності на спірний майновий комплекс проведено без технічного паспорта на новостворений об`єкт нерухомого майна.
Позиція Відповідача у відзиві на касаційну скаргу 
13. Улаштування замощення з асфальту та бруківки не є капітальним будівництвом, а отже не потребує згоди орендодавця. При цьому спірне замощення відповідно до статті 186 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є приналежністю до єдиного майнового комплексу, а не до земельної ділянки, а тому правомірно зареєстровано у складі належного Відповідачу майнового комплексу.

Позиція Верховного Суду
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
14. Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги в пункті 10 Постанови з огляду на таке.
15. Позивач звернувся з позовом у даній справі оскільки вважає, що Відповідачем порушено належне йому право комунальної власності. Таке порушення він вбачає в зазначенні замощення з асфальту та бруківки в складі опису зареєстрованого за Відповідачем єдиного майнового комплексу. Набуття права комунальної власності та замощення з асфальту та бруківки Позивач обґрунтовує неотриманням Відповідачем письмової згоди на облаштування на орендованій земельній ділянці відповідного замощення, а правовою підставою своїх вимог вказує положення статті 28 Закону України "Про оренду землі" та пункту 28 договору оренди земельної ділянки.
16. Так, згідно з частинами 1 та 4 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. 
17. Відповідно до частин 1, 2 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
18. Отже, набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.
19. За статтею 177 ЦК України до об`єктів цивільних прав належать речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
20. Відповідно до статті 28 Закону України "Про оренду землі" у разі здійснення орендарем за письмовою згодою орендодавця поліпшення орендованої земельної ділянки за власний рахунок орендодавець зобов`язаний компенсувати витрати на її поліпшення, якщо інше не передбачено договором оренди (частина 5); здійснені орендарем без згоди орендодавця витрати на поліпшення орендованої земельної ділянки, які неможливо відокремити без заподіяння шкоди цій ділянці, не підлягають відшкодуванню (частина 6).
21. Аналогічний порядок відшкодування витрат орендаря на поліпшення земельної ділянки передбачений в пункті 28 укладеного між сторонами спору договору оренди земельної ділянки.
22. Отже, вказана правова норма та умови договору оренди у відповідній частині врегульовують правовідносини сторін у разі здійснення орендарем за власний рахунок поліпшень орендованої земельної ділянки, передбачаючи можливість компенсації витрат орендаря тільки на ті поліпшення, які здійснені за письмовою згодою орендодавця. Проте ні ця правова норма, ні інші норми чинного законодавства не встановлюють обставину відсутності згоди орендодавця на поліпшення майна в якості правової підстави набуття ним прав власника на поліпшення, як на об`єкт речових прав. За своєю суттю поліпшення є лише певними матеріальним вкладенням з метою покращення стану окремо визначеного майна, підвищення його якісних характеристик тощо. 
23. Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частиною 1 статті 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
24. Отже, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.
25. Відповідно до статті 25 Закону України "Про оренду землі" та пункту 29 договору оренди орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.
26. У даному випадку Відповідач, реалізуючи своє право самостійного господарювання на земельній ділянці, здійснив облаштування території (благоустрій) навколо належному йому на праві власності та розташованого на орендованій земельній ділянці нерухомого майна у тому числі шляхом улаштування замощення з асфальту та бруківки. Верховний Суд зауважує, що належний Відповідачу єдиний майновий комплекс функціонує як міський ринок, експлуатація якого функціонально потребує облаштування покриття з асфальту, бруківки між відповідними об`єктами нерухомості.   
27. Відтак, внесення в описову частину єдиного майнового комплексу запису про наявність замощень з асфальту та бруківки не свідчить про виникнення відповідного права власності Відповідача та не порушує прав власності Позивача на земельну ділянку, оскільки, як встановлено судами: (1) спірне замощення не внесене, як складова частина об`єкта нерухомого майна та не зареєстроване, як самостійний об`єкт нерухомості; (2) власником земельної ділянки, на якій розташований єдиний майновий комплекс, у тому числі тієї частини, де облаштовано спірне замощення, є саме Позивач. 
28. При цьому судами не встановлено обставини звернення Відповідача до Позивача з вимогою про компенсацію витрат на спірні замощення в якості поліпшень земельної ділянки, тобто наявності спору між сторонами цього з приводу.
29. З огляду на наведене вище включення спірного замощення, як частини опису складових єдиного майнового комплексу Відповідача, узгоджується з приписам частини 191 ЦК України та жодним чином не порушує права Позивача, як власника земельної ділянки та орендодавця. 
30. Доводи Позивача в пункті 11 Постанови Верховним Судом відхиляються, оскільки положення Інструкції використані судами виключно з метою термінологічного тлумачення дій Відповідача, що не вплинуло на правову кваліфікацію спірних правовідносин.
31. Твердження Позивача в пункті 12 Постанови спростовуються встановленими судами обставинами справи (пункт 8 Постанови), а тому Верховним Судом не приймаються до уваги.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
32. Враховуючи вищенаведене та межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, касаційна скарга Позивача не підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, як законні та обґрунтовані.
Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Луцької міської ради залишити без задоволення.
2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16 серпня 2019 року і рішення Господарського суду Волинської області від 24 квітня 2019 року у справі №903/684/18 залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          Міщенко І.С.
Судді                                                                                                      Берднік І.С.
                                                                                                     Суховий В.Г.