Постанова                                                   
іменем України
8 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 654/1846/18
провадження № 51-2142км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 
в режимі відеоконференції
захисника                                       ОСОБА_6 ,
засудженого                                   ОСОБА_7 ,
                                               
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 – ОСОБА_6 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 5 грудня 2018 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 14 березня 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                                                      № 12918230150000211, за обвинуваченням            
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не мав
 
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186  Кримінального кодексу України (далі - КК), 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 5 грудня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за частиною 2 статті 186  КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
На підставі статей 75, 104 КК ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю                                    2 року з покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК.
Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати та вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за злочин, вчинений за таких обставин.
 
5 лютого 2018 року близько 18:00, ОСОБА_7 , перебуваючи в лісі неподалік Старозбур’ївського загальноосвітнього школи-інтернату, розташованого на                    вул. Лісній, 3-в у с. Стара Збур`ївка Голопристанського району Херсонської області, маючи намір заволодіти чужим майном з метою особистого незаконного збагачення, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого ОСОБА_8 , 2005 року народження, повалив останнього на землю, після чого дістав з його кишені мобільний телефон марки «Samsung» вартістю 2726 грн, а саме відкрито заволодів вказаним телефоном та залишив місце злочину, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 14 березня 2019 року вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 5 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_7 залишено без зміни.
Вимоги, наведені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник  просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону  та порушення принципу змагальності сторін під час розгляду кримінального провадження у судах першої та апеляційної інстанцій.
Тобто захисник, оспорює винуватість його підзахисного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ставить під сумнів показання свідків та потерпілого. Також захисник вважає, що місцевий суд в основу обвинувального вироку поклав суперечливі докази, яким суд апеляційної інстанції не дав відповідної оцінки, і безпідставно, на її думку, залишив без зміни вирок місцевого суду.
Істотні порушення вимог кримінального процесуального закону захисник обґрунтовує тим, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення його підзахисному, потерпілому та свідку судово-психіатричної експертизи для визначення відповідності рівня розвитку їх розумовій активності з підстав правдивості їх показань.
При цьому захисник, обґрунтовуючи необхідність призначення такої експертизи, зазначає, що ці учасники кримінального провадження схильні до фантазування розвитку подій, що ставить під сумнів їх показання, надані під час судового розгляду.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та засудженого, які підтримали касаційну скаргу,  думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги, обговоривши наведені в касаційній скарзі доводи й перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.
Мотиви Суду
Відповідно до частини 1 статті 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Частина 2 цієї статті вказує на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Захисник не погоджуючись із постановленими у кримінальному провадженні судовими рішеннями, зазначає, про порушення принципу змагальності сторін та про суперечність доказів, які покладено в основу обвинувального вироку. Однак така позиція захисника є хибною і не була підтверджена під час перевірки матеріалів кримінального провадження.
 
Так, вказуючи на винуватість засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд першої інстанції належним чином дослідив надані стороною обвинувачення докази та обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винуватим за вказаним обвинуваченням.
При цьому суд послався на показання самого винного, який не заперечував факту перебування на місці злочину та викрадення телефону, але заперечував насильницькі дії щодо потерпілого, і зазначав, що телефоном потерпілого заволодів шляхом обману. Однак такі твердження ОСОБА_7 спростовуються показаннями потерпілого, який суду показав, що про зустріч у лісі з ним домовлявся ОСОБА_7 , під час нападу потерпілий впізнав винного, який повалив його на землю та витяг з кишені мобільний телефон. Такі показання підтвердив свідок ОСОБА_9 , який був очевидцем подій.
Свідок ОСОБА_10 в суді показала, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 після зазначених подій були дуже налякані та повідомили їй, що на них напали хлопці, відібрали у потерпілого телефон, що в одному з них впізнали ОСОБА_7 . Факт продажу мобільного телефону марки «Samsung»згодом неповнолітнім        ОСОБА_7 , підтвердили свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . 
Також суд дослідив письмові докази, якими обґрунтував обвинувальний вироку, а саме: протокол огляду місця події від 24 квітня 2018 року, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_12 добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон марки «Samsung», висновок судової товарознавчої експертизи від 15 березня 2018 року щодо вартості телефону.
Зазначені та інші докази повною мірою вказують на винуватість ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
При цьому суд урахував усі доводи сторони захисту і зважив на розбіжності у показаннях свідків щодо вартості телефону, за яку ОСОБА_7 просив ОСОБА_13 продати телефон ОСОБА_12 , зазначивши що такі розбіжності у показаннях не є визначальними для кваліфікації дій винного, та критично оцінив показання самого винного про заволодіння мобільним телефоном шляхом обману, без застосування насильства до потерпілого, які спростовуються здобутими у кримінальному провадженні доказами.
Суд апеляційної інстанції належним чином перевірив усі доводи сторони захисту на які посилався захисник у своїй апеляційній скарзі, зазначивши, що твердження апелянта про схильність потерпілого та свідка ОСОБА_9 до фантазування є безпідставними, оскільки їх показання узгоджуються між собою щодо місця, часу, способу вчинення злочину. 
Із цим висновком суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів, а доводи захисника про необхідність проведення судової психіатричної експертизи є безпідставними, виходячи з такого.
Згідно зі статтею 486 КПК, яка стосується особливостей застосування кримінальних процесуальних норм під час кримінального провадження щодо неповнолітніх, у разі необхідності для вирішення питання про наявність у неповнолітнього підозрюваного чи обвинуваченого психічного захворювання чи затримки психічного розвитку та його здатності повністю або частково усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними в конкретній ситуації призначається  комплексна психолого-психіатрична експертиза. Така експертиза призначається в обов`язковому порядку слідчим або судом, залежно від того, на якій стадії кримінального провадження такі обставини виявлено.
При цьому органи досудового розслідування, суд не зобов`язані, але мають право призначити судово-психіатричну або комплексну психолого-психіатричну експертизу для з`ясування відповідних питань, у разі коли є неузгодженість з приводу здатності осіб правильно сприймати факти, які мають доказове значення, і давати показання про них, якщо такі особи страждають на психічні хвороби чи мають інші вади психіки.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування в судах як першої, так і апеляційної інстанцій не ставилось питання про психічні хвороби засудженого, потерпілого або неповнолітнього свідка. У колегії суддів, після прослуховування аудіозаписів судових засідань, зроблених під час судового та апеляційного розглядів, не виникало жодного сумніву про відсутність у зазначених осіб явних психічних захворювань. Крім того, їх показання не дають підстав для сумнівів у їх послідовності, не підтверджують легкої розумової відсталості, на яку посилається захисник у своїй касаційній скарзі.
Крім того в матеріалах кримінального провадження містяться довідки, відповідно до яких ОСОБА_7 не перебуває на обліку у лікарів психіатра або нарколога. При цьому, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції у своєму рішенні – правдивість та достовірність показань осіб, не може бути предметом дослідження ні судово-психіатричної, ні комплексної психолого-психіатричної експертиз.
З такими висновками погоджується і колегія суддів та вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій не порушили вимог кримінального процесуального закону, оскільки у кримінальному проваджені відсутні дані, які б вказували на необхідність проведення судово-психіатричної експертизи щодо потерпілого та свідка ОСОБА_9 , оскільки показання таких осіб є логічними послідовними та узгоджуються з іншими зібраними у кримінальному провадженні належними доказами. 
Таким чином, доводи захисника, викладені у касаційній скарзі, про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції, не заслуговують на увагу. 
З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав, які би вказували на можливість скасувати судові рішення, оскільки вони є законними, вмотивованими та належним чином обґрунтованими.
У зв`язку із цим касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 5 грудня                2018 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 14 березня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________                    _______________________                  ________________________
    ОСОБА_1                          ОСОБА_2                           ОСОБА_3