Постанова
Іменем України
 
30 жовтня 2019 року                                   
м. Київ
 
справа № 522/8499/17
 
провадження № 61-10067св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),               Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
позивач - Департамент комунальної власності Одеської міської ради,
представник позивача - Мікуленко Валерій Валерійович ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
представник відповідача - ОСОБА_7,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Одеська міська рада, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2017 року у складі судді Шенцевої О. П. та постанову Одеського апеляційного суду                        від 25 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Гірняк Л. А., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2017 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Одеська міська рада, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про державну реєстрацію права приватної власності та виселення.
 
Позовна заява мотивована тим, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 1991 року № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною)» Одеською обласною радою народних депутатів було прийнято рішення від 25 листопада 1991 року № 266-ХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування і районів області», яким затверджено перелік державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування, зокрема, у власність м. Одеси, згідно з яким у комунальну власність територіальної громади м. Одеси був переданий весь житловий та нежитловий фонд місцевих рад, народних депутатів, розташований у межах міста Одеса. 
Згідно зі свідоцтвом про право власності від 19 квітня 2005 року серії ЯЯЯ № 069712 Одеська міська рада оформила за територіальною громадою             м. Одеси право власності на нежитлове приміщення загальною площею 162,9 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_1 .
Разом з тим, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси        від 12 травня 2008 року за ОСОБА_4 було визнано право власності на нежитлове приміщення загальною площею 166,05 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_1 .
У подальшому ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу                     від 20 липня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хомою А. С. та зареєстрованого у реєстрі за № 896, відчужила вказане нежитлове приміщення ОСОБА_5 .
На даний час нежитлове приміщення загальною площею 166,05 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О. Ю. та зареєстрованого у реєстрі за № 3330, на праві приватної власності належить ОСОБА_2 . 
Вказував, що зазначене нерухоме майно, власником якого є територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради, вибуло із володіння власника без його волі, іншим шляхом, проте відповідно до положень статті 388 ЦК України це майно може бути витребувано від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову.
На підставі вказаного Департамент комунальної власності Одеської міської ради просив суд витребувати у ОСОБА_2 нежитлове приміщення загальною площею 162,9 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_1 , на користь територіальної громади в особі Одеської міської ради в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради,  скасувати запис про державну реєстрацію права приватної власності за            ОСОБА_2 на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , усунути перешкоди у користуванні цим майном шляхом виселення   ОСОБА_2 із нежитлового приміщення.
 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень 
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2017 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року, у задоволенні позову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника на підставі рішення суду у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , Одеської міської ради про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Одеської міської ради, третя особа - ОСОБА_6 , про визнання права власності, яке набрало законної сили, в установленому порядку не оскаржено, тому відсутні підстави вважати, що це майно вибуло із володіння власника незаконно, поза волею власника. Вказане свідчить про відсутність підстав для задоволення вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про витребування майно. 
Вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 та усунення перешкод у користуванні майном є похідними від вимоги про витребування майна, тому також не підлягають задоволенню.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі Департамент комунальної власності Одеської          міської ради, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду            від 27 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2019 року справу призначено             до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при ухвалені оскаржуваних судових рішень не враховано правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-1цс15, згідно з якою відповідно до вимог статей 330, 388 ЦК України майно, яке було предметом судового розгляду та за рішенням суду право власності визнано за іншою особою, проте дійсний власник не був учасником судового розгляду і майно відчужено поза волею власника, тому право власності на майно не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника у такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Отже, висновок судів про те,            що позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради не підлягають задоволенню, оскільки майно вибуло на підставі                 заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 травня  2008 року у справі № 2-2651/08, є помилковим.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У липні 2019 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Згідно з Переліком державного майна України, що передається до  власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України                 від 05 листопада 1991 року № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною)», до комунальної власності областей передано увесь житловий і нежитловий фонд.
 
На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада                   1991 року № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною)» 25 листопада 1991 року Одеською обласною радою народних депутатів було прийнято рішення № 266-ХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування і районів області», яким затверджено перелік державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування, зокрема, у власність м. Одеси, згідно з яким у комунальну власність територіальної громади м. Одеси був переданий весь житловий та нежитловий фонд місцевих рад, народних депутатів, розташований у межах міста Одеса. 
 
Згідно зі свідоцтвом про право власності від 19 квітня 2005 року серії ЯЯЯ № 069712 Одеська міська рада оформила за територіальною громадою             м. Одеси право власності на нежитлове приміщення загальною площею 162,9 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_1 .
 
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 травня 2008 року у справі № 2-2651/08 за позовом ОСОБА_6 до           ОСОБА_4 , Одеської міської ради про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Одеської міської ради, третя особа - ОСОБА_6 про визнання права власності                                    за ОСОБА_4 було визнано право власності на нежитлове приміщення загальною площею 166,05 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_1 .
 
У подальшому ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу                     від 20 липня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хомою А. С. та зареєстрованого у реєстрі за № 896, відчужила вказане нежитлове приміщення ОСОБА_5 .
 
На даний час нежитлове приміщення загальною площею 166,05 кв. м,           що розташоване по АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О. Ю. та зареєстрованого у реєстрі за № 3330, на праві приватної власності належить ОСОБА_2 
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга Департаменту комунальної власності Одеської міської ради підлягає залишенню без задоволення.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною третьою вказаної статті передбачено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.
 
Статтею 330 ЦК України встановлено, що, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.
 
Згідно з частиною першою статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка заволоділа ним незаконно, без відповідної правової підстави.
 
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором було придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у таких випадках: якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
 
Згідно зі статтею 387 ЦК України та частиною третьої статті 10 ЦПК України 2004 року особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.
 
Позивачем за таким позовом може бути виключно власник майна (фізичні, юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів), який на момент подання позову не володіє цим майном, а також особа, яка хоча і не є власником, але в якої майно перебувало у володінні за законом або договором.
 
Отже, враховуючи, що виключно власник наділений правом, передбаченим статтею 388 ЦК України, саме на позивача покладається обов`язок доведення володіння цим титулом до вибуття майна.
 
Судом установлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності                     від 19 квітня 2005 року серії ЯЯЯ № 069712 Одеська міська рада є власником нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , площа якого становить 162,9 кв. м. Разом з тим предметом спору у цій справі є нежитлове приміщення за цією ж адресою, але площею 166,05 кв. м.
 
На підставі вказаного судом установлено, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження наявності у Департаменту права власності саме на нежитлове приміщення, що є предметом спору. Судом роз`яснено позивачу можливість заявлення клопотання про призначення у справі судової експертизи на предмет ідентифікації нерухомого майна з метою надання суду доказів на підтвердження позовних вимог, однак позивач таким правом не скористався.
 
При цьому питання про можливість повернення індивідуально-визначеної речі, яка зазнала змін чи переробки, має вирішуватися залежно від характеру таких змін, їх істотності. Якщо майно змінило своє початкове господарське призначення, слід визнати, що підстав для задоволення віндикаційного позову немає. 
 
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
 
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
 
Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
 
Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
 
Разом з тим, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 травня 2008 року, яке на даний час є чинним та набрало законної сили, за ОСОБА_4 було визнано право власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , загальною площею 166,05 кв. м.
 
Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постановах від 16 квітня 2014 року у справі № 6-146цс13, від 28 січня 2015 року у справі № 6-218цс14, від 24 червня 2015 року у справі № 6-251цс15, майно вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею, і власник майна вправі витребувати його від добросовісного набувача, якщо воно вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але у подальшому скасованого.
 
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що наявність судового рішення, яке в установленому законом порядку скасоване не було, не свідчить про вибуття майна з володіння власника поза його волею.
 
Крім того, судом установлено, що Департаментом комунальної власності Одеської міської ради подано апеляційну скаргу на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 травня 2008 року та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року відкрито апеляційне провадження у цій справі за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.
 
Вказане свідчить, що у випадку скасування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 травня 2008 року, Департамент комунальної власності Одеської міської ради не позбавлений можливості пред`явити позов про витребування майна з інших правових підстав, зокрема, скасування судового рішення, на підставі якого майно вибуло з володіння власника.
 
Твердження заявника про неврахування судами правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-1цс15, є безпідставним, оскільки у цій постанові визначено, що майно не набувається добросовісним набувачем у випадку, якщо воно вибуло з володіння власника на підставі рішення суду і дійсний власник не був учасником судового розгляду. Разом з тим, зі змісту заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 травня 2008 року вбачається, що Одеська міська рада була залучена до участі у справі, що свідчить про відмінність фактичних обставин у цій справі та у справі, що переглядається.
 
Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних та обґрунтованих рішень, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
З урахуванням того, що вказані доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги, яким судами попередніх інстанцій надана належна оцінка, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради залишити без задоволення.
 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Є. В. Синельников    О. В. Білоконь    О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович