ПОСТАНОВА
Іменем України

17 жовтня 2019 року 
Київ
справа № 640/20385/16-а
адміністративне провадження № К/9901/18352/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргу | ОСОБА_1
та постанову | Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2017 (колегія суддів: Мельникова Л.В., Бенедик А.П., Донець Л.О.)
у справі | № 640/20385/16-а
за позовом | ОСОБА_1
до | Харківської митниці Державної фіскальної служби України, Червонозаводського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області
про | порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської митниці Державної фіскальної служби України (далі - Митниця), Червонозаводського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - Виконавча служба), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 09.06.2016 року по справі про порушення митних правил № 159/80700/16 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 8500 грн. 00 коп.; зобов`язати виконавчу службу закрити виконавче провадження № 52261577 та припинити чинність арешту.
Обґрунтовуючи позов вказав, що здійснював в`їзд на митну територію України на автомобілі комерційного призначення, розмістивши його в режим «тимчасове ввезення», про що наголошував під час перетину державного кордону. Такий режим був обраний у зв`язку із тим, що автомобіль на якому перетинав державний кордон України зареєстрований на фірму нерезидента, а керував ним на виконання доручення такої фірми, про що свідчить виписане на його ім`я довіреність. Крім того, наголошує, що Митницею розглянута митна справа у його відсутність. 
Постановою Київського районного суду м. Харкова від    30.03.2017 (суддя - Колесник С.А.) позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову №159/80700/16 від 09.06.2016 заступника начальника Харківської митниці ДФС - начальника УБМП Волокітіна Є.П. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення частини третьої статті 470 Митного кодексу України (далі - МК України) у виді штрафу у розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що автомобіль позивача є транспортним засобом комерційного призначення, що в`їхав на територію України в режимі тимчасового ввезення, що свідчить про недопущення порушення позивачем строку доставки автомобіля на кордон України задля його вивезення поза межі митної території країни, а тому постанова, якою його притягнено до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню. В частині позовної вимог, визначеної до Виконавчої служби, то така є передчасною.
Натомість суд апеляційної інстанції постановою від 13.06.2017 рішення суду першої інстанції скасував в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови №159/80700/16 від 09.06.2016 заступника начальника Митниці про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення частини третьої статті 470 МК України у виді штрафу у розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні даної позовної вимоги ОСОБА_1 . В іншій частині постанову Київського районного суду м. Харкова від 30.03.2017 по справі № 640/20385/16-а - залишено без змін.
Зокрема, суд апеляційної інстанції зауважив про те, що судом першої інстанції був зроблений висновок, який не відповідає обставинам справи. 
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить її скасувати, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. В білішій мірі доводи касаційної скарги аналогічні доводам позовної заяви, які повторно не підлягають зазначенню.    
          В письмових запереченнях на сказану касаційну скаргу, які надійшли ще до Вищого адміністративного суду України поставлено питання про залишення її без задоволення, а оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції без змін. 
          Переглянувши судове рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи й правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.
          Судами встановлено, що постановою № 159/80700/16 від 09.06.2016 заступника начальника Харківської митниці ДФС начальника УБМП              Волокітіна Є.П. позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, за порушення частини третьої статті 470 МК України, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8500 грн. 
Підставою для винесення вказаної постанови став протокол про порушення митних правил від 17.03.2016, згідно якого установлено про не вивезення позивачем у строк «транзитного перевезення» за межі митної території України транспортного засобу «MITSUBISHI CARISMA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ввезеного ним в Україну 24.01.2016 через митний пост «Виступовичі - Нова Рудня» Житомирської митниці ДФС в митному режимі «транзит» з метою особистого використання. Участі у розгляді митної справи позивач не приймав.
Крім того, судами встановлено, що на підставі постанови Митниці відкрито виконавче провадження №52261577 та винесене рішення про накладення арешту на все майно позивача.
Разом з тим, касаційний суд вважає висновки суду апеляційної інстанції про незаконність зазначеного рішення Митниці передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а відтак таке судове рішення не є такими, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 КАС України.
Так, порядок провадження у справах про порушення митних правил передбачено Главою 69 Розділу ХІХ МК України.
Зокрема, згідно із статтею 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.
Посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перші статті 489 МК України).
Крім того, згідно із приписами статей 522-524 та 526 МК України справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468-470, 474, 475, 477-481, 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.
Від імені митниць справи про порушення митних правил розглядаються керівниками цих митниць або їх заступниками, а від імені центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, - посадовими особами, уповноваженими на це відповідно до посадових інструкцій, або іншими особами, уповноваженими на це керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Справа про порушення митних правил розглядається за місцезнаходженням органу доходів і зборів, посадові особи якого здійснювали провадження у цій справі.
Справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.
Надаючи оцінку вказаних приписів в сукупності, Верховний Суд зазначає, суд апеляційної інстанції не надавав їм правової оцінки в рамках спірних правовідносини, в тому числі заявленого доводу позивача в позовній заяві про те, що Митницею розглянута митна справа у його відсутністю. Крім того, суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін постанову суду першої інстанції, який відмов в задоволенні позовної вимоги щодо Виконавчої служби, не надав цій обставині жодного правового обґрунтування. Вказані процесуальні порушення свідчать про неповний розгляд справи, та як наслідок є підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції.
Разом з тим, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідна позовна вимога позивача, яка ним визначена відносно Виконавчої служби була розглянута судом першої інстанції у не належний спосіб, з огляду на не дослідження жодних обставин щодо даного питання. Тому така вимогам має бути розглянута судом апеляційної інстанції з належним дослідженням матеріалів виконавчого провадження (відсутні в матеріалах справи), які мають бути оцінені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження»  від 02.06.2016 № 1404-VIII.    
Щодо суті правопорушення, то суд апеляційної інстанції висловлюючись на предмет її законності, зауважив про те, що висновки суду першої інстанції про її незаконність не відповідає матеріалам справи. При цьому відповідний висновок суд апеляційної інстанції здійснив на підставі аналізу норм МК України, а також Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (м. Женева, 1953 року) та Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів та багажу (мю Женева 1973 року), а також оцінки вставлених ним обставин, що позивач заїхав на митну територію України в режимі «транзит» легковим автомобілем, що належить на праві власності фірмі нерезиденту, з метою власного користування. 
Натомість, суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції не надав правового значення встановлених ним обставин, що позивач помістив ввезений ним автомобіль не в митний режим «транзит», а в митний режим «тимчасове ввезення», хоча даний довід позивачем вказується ним в позові, а тому має бути обов`язково оцінений судом апеляційної інстанції у повному обсязі та у належний спосіб, шляхом дослідження обставин щодо перетину позивачем митного кордону України 24.01.2016.
Крім того, Верховний Суд зазначає, що з рішення суду апеляційної інстанції не можливо зрозуміти щодо висновків щодо відсутності яких саме доказів, які свідчать, що завезений позивачем автомобіль, що перебуває у власності фірми нерезидента не відноситься до транспортного засобу комерційного призначення. Саме зазначення переліку необхідних документів, який повинен мати водій під час перетину митного контролю без персоніфікації такого в частині позивача не може бути підставою для висновку про незаконність рішення суду першої інстанції.    
Підсумовуючи наведене, Верховний Суд вважає за необхідне зауважити, що суд апеляційної інстанції, розглядаючи дану справу не надав дійного правового значення вказаним обставинам. 
Зазначене підтверджує, що суд апеляційної інстанції, розглянувши спірні правовідносини, допустив порушення вимог процесуального права, так як не виконано завдань адміністративного судочинства. 
Згідно з частинами першої, другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
          Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 11 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій), суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.
          Відповідно до частин першої та другої статті 69 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій), доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. 
          Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи. 
          Частиною четвертою статті 71 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій), суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов`язку суд витребовує названі документи та матеріали.
          Враховуючи положення наведених норм, Верховний Суд вважає, що судом апеляційної інстанції, в порушення принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, не витребувано ані у відповідача, ані у позивача доказів, які можуть підтвердити або спростувати обставини, які слугували підставами для прийняття спірної постанови Митниці, а також вчинення дій Держаної виконавчої служби. 
          Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
          Підсумовуючи наведене Суд приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, не встановив фактичні обставини, що мають значення для справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
          Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

          1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
          2.          Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2017 скасувати, справу направити на новий розгляд до Харківського апеляційного адміністративного суду.
          3.          Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва 
 С.С. Пасічник ,
Судді Верховного Суду