Постанова
Іменем України
 
26 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 607/13871/15-ц
провадження № 61-36142св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,
 
учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа (стягувач) - Публічне акціонерне товариство «Банк Форум»,
суб`єкт оскарження - Тернопільський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від  21  листопада 2016 року у складі судді Позняка В. М. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від  22  грудня 2016 року у складі колегії суддів: Щавурської Н. Б., Фащевської  Н.  Є., Ходоровського  М. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст вимог скарги
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця.
 
На обґрунтування своїх вимог зазначила, що на виконанні Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (далі - Тернопільський МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області) з липня 2016 року знаходиться виконавче провадження ВП № 51684267 щодо виконання рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 12 травня 2016 року, яким з неї на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум») стягнуто кредитну заборгованість у розмірі 24 738,79 доларів США. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 липня 2016 року відкрито касаційне провадження з оскарження рішення Апеляційного суду Тернопільської області від  12  травня 2016 року та зупинено його виконання. 
 
Незважаючи на це, у липні державним виконавцем Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ в Тернопільській області відкрито виконавче провадження з виконання рішення апеляційного суду та вчинено виконавчі дії.
 
З огляду на викладене ОСОБА_1 просила визнати дії державного виконавця з відкриття виконавчого провадження 20липня 2016 року, накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження 20липня 2016 року, винесення постанови про розшук майна боржника 11 серпня 2016 року та усі інші виконавчі дії, що вчинялися у виконавчому провадженні ВП № 51684267, неправомірними та скасувати постанови у вказаному виконавчому провадженню.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від  21  листопада 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Ухвалу суду мотивовано безпідставністю вимог ОСОБА_1 , оскільки судом не встановлено будь-яких порушень державним виконавцем Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від  22  грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від  21  листопада 2016 року залишено без змін.
 
Ухвалу суду мотивовано тим, що на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно у державного виконавця не було відомостей про зупинення виконання рішення 
Апеляційного суду від 12 травня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 14 липня 2016 року.
Доводи скаржника щодо неправомірності винесення державним виконавцем будь-яких інших постанов суд вважав необґрунтованими, оскільки ці постанови були винесені з метою забезпечення виконання рішення суду відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України, ОСОБА_1 просить ухвали судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та постановити ухвалу про задоволення вимог скарги у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що винесення постанов про арешт майна боржника, розшук майна боржника, а також про опис та арешт транспортного засобу боржника, є незаконними, оскільки вчинені державним виконавцем після постановлення ухвали Вищого спеціалізованого суду України про зупинення виконання рішення Апеляційного суду Тернопільської області від  12  травня 2016 року.
Крім того, у виконавчому документі зазначено адресу проживання боржника, яка відрізняється від адреси місця реєстрації ОСОБА_1 , а тому вона не отримувала будь-яких постанов державного виконавця. Зазначене вище вказує на порушення державним виконавцем положень статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» щодо підвідомчості виконавчих проваджень територіальним органам державної виконавчої служби.
Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка зазначена судом у виконавчому документі, не перебуває у власності ОСОБА_1 . 
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у лютому 2017 року, ПАТ  «Банк Форум» вказував про законність дій державного виконавця під час виконання виконавчого листа, виданого Апеляційним судом Тернопільської області у справі 607/13871/15 та відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані ухвали судів попередніх інстанцій постановлені судами з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 12 травня 2016 року у справі № 607/13871/15-ц з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 22 602,59 доларів США, що еквівалентно 529 700,04 грн. 
На виконання вказаного рішення суду 15 червня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчий лист.
 
20 липня 2016 року старшим державним виконавцем Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області за заявою стягувача від 30 червня 2016 року, поданою 15 липня 2016 року, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а. с. 6).
 
Постановою старшого державного виконавця Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області від 20 липня 2016 року за заявою стягувача накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику та заборонено здійснювати його відчуження (а. с. 7).
 
Постановою старшого державного виконавця від 11 серпня 2016 року оголошено розшук майна боржника, зокрема, транспортного засобу Subaru Forester I, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с. 8).
 
Постановою державного виконавця від 18 жовтня 2016 року про опис та арешт майна (коштів) боржника описано транспортний засіб марки Subaru Forester I, 2007 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 та передано його на зберігання ОСОБА_2 (а. с. 18).
 
Державний виконавець Качан І. Р. при здійсненні виконавчого провадження всю кореспонденцію надсилала на адресу, зазначену у виконавчому документі.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 липня 2016 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 12 травня 2016 року до закінчення касаційного розгляду (а. с. 5).
 
Постановою державного виконавця від 25 жовтня 2016 року зупинено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від  15  червня 2016 року № 607/14099/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором у розмірі 579762,76 грн у зв`язку з надходженням на адресу Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 14 липня 2016 року (а. с. 16).
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права
 
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
 
Принцип обов`язковості судових рішень конкретизовано у статті 14 ЦПК України 2014 року: судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ЄСПЛ у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)). У Рішенні ЄСПЛу справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року ЄСПЛ нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.
 
Відповідно до статті 383 ЦПК України 2004 року, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України «Про виконавче провадження»), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
 
Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України 2004 року).
 
Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК України 2004 року, за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.
 
Згідно з вимогами частин першої, другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції закону від 12 червня 2016 року, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
 
Порядок надіслання копій постанов та інших документів виконавчого провадження визначено статтею 31 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання.
 
Згідно зі статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. 
 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року виконавче провадження підлягає обов`язковому зупиненню у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого листа.
 
Постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець виносить не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про такі обставини (частина перша статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Аналогічні положення також міститься в пункті 2 частин першої, другої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року.
 
У пункті 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»роз`яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.
 
Таким чином, отримавши виконавчий лист, виданий 15 червня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області на виконання рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 12 травня 2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» кредитної заборгованості у розмірі 24 738,79 доларів США, в якому судом, зокрема, зазначено адресу боржника ( АДРЕСА_1 ), державний виконавець правомірно відкрив виконавче провадження за вказаним документом.
 
Також, є такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», дії державного виконавця щодо накладення арешту на майно боржника та його розшук.
 
Під час розгляду справи судами встановлено, що ухвала про зупинення виконання рішення Тернопільському МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області не надсилалась. При цьому ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами те, що державному виконавцю було відомо про існування зазначеної ухвали на момент винесення оскаржуваних постанов.
 
Звертаючись до державного виконавця із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, ОСОБА_1 серед її реквізитів зазначила адресу: АДРЕСА_2 .
Разом з цим, встановивши помилковість відомостей у виконавчому листі, ОСОБА_1 не зверталась до державного виконавця з відповідним клопотанням про заміну відомостей щодо адреси її місця проживання.
 
Також ОСОБА_1 не зверталась до Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області для вирішення питання щодо підвідомчості виконавчого документа.
 
З цього питання колегія суддів зауважує, що пунктом 6 розділу V «Порядок передачі виконавчих документів та виконавчих проваджень» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, передбачено, що виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби.
 
Пунктом 7 розділу V зазначеної Інструкції з організації примусового виконання рішень встановлено, що у такому випадку передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися за рішенням державного виконавця, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження.
 
Матеріали справи не містять відомостей та ОСОБА_1 у скарзі не зазначено, що вона зверталась до державного виконавця із зауваженнями щодо підвідомчості виконавчого провадження з огляду на помилкове зазначення адреси боржника.
 
Під час розгляду цієї справи судами попередніх інстанції не встановлено незаконних дій державного виконавця під час виконання виконавчого листа від 15 червня 2016 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у справі 607/13871/15-ц, а тому висновки судів про відсутність підстав для скасування будь-яких постанов державного виконавця є обґрунтованими.
 
Державним виконавцем були вжиті заходи, необхідні для забезпечення виконання рішення суду, зокрема правомірно накладено арешт на все рухоме майно боржника, оголошено про заборону його відчуження та про розшук майна боржника.
 
Колегія суддів зауважує, що вимоги скарги ОСОБА_1 про скасування постанов державного виконавця мають формальний характер, оскільки стосуються скасування заходів, вчинених державним виконавцем для реального виконання судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від  21  листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від  22  грудня 2016 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                              Ю. В. Черняк

                                                                                                                           І. А. Воробйова

                                                                                                                           Р. А. Лідовець