Постанова 
Іменем України 
 
09 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 357/8467/17
провадження № 61-9472св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кедр», 
відповідач - ОСОБА_1 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Соло», ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кедр» на постанову Апеляційного суду Київської області від 24 січня 2018 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Приходька К. П., та додаткову постанову Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Приходька К. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кедр» (далі - ТОВ «Кедр») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Соло» (далі - ТОВ «Соло»), ОСОБА_2 , про витребування майна з чужого незаконного володіння. 
 
Позовна заява мотивована тим, що 27 листопада 1996 року між Фондом комунального майна Білоцерківської міської ради народних депутатів та ТОВ «Кедр» укладений договір купівлі-продажу, згідно з яким товариство набуло право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_3 
 
Рішенням Господарського суду Київської області від 02 липня 2015 року у справі № 911/5660/14 за позовом ТОВ «Кедр» до суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа - Реєстраційна служба Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, про скасування свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору, повернення майна, яке було змінено постановою Київського апеляційного господарського суду від 12 жовтня 2015 року, скасовано свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на нежитлове приміщення № 135 (ґанок лівого крила) у житловому будинку АДРЕСА_3 та, відповідно, скасовано державну реєстрацію вказаного права власності, визнано договір купівлі-продажу цього нежилого приміщення, укладений 11 квітня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , недійсним і це приміщення повернуто із незаконного володіння ОСОБА_2 та передано його законному власнику - TOB «Кедр». 
 
З урахуванням наведеного та того, що ОСОБА_2 30 липня 2015 року, під час розгляду зазначеної вище справи, відчужила вказане приміщення на користь ОСОБА_1 , ТОВ «Кедр» на підставі положень статтей 387, 388 ЦК України, просило суд витребувати із незаконного володіння ОСОБА_1 ґанок лівого крила загальною площею 28,3 кв. м., а саме: приміщення № 135 на АДРЕСА_3 , шляхом виселення ОСОБА_1 та інших осіб із цього приміщення. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2017 року у складі судді Кошеля Б. І. позов ТОВ «Кедр» задоволено.  
Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_1 ґанок лівого крила, загальною площею 28,3 кв. м., що знаходиться за адресою: приміщення АДРЕСА_4 , та передано його ТОВ «Кедр» шляхом виселення ОСОБА_1 та інших осіб із цього приміщення. 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач є фактичним володільцем, а не власником зазначеного нерухомого майна, у зв`язку із чим позовна вимога про витребування у нього та передачу спірного майна власнику - ТОВ «Кедр», є обґрунтованою та доведеною належними, допустимими доказами і підлягає задоволенню на підставі статті 387 ЦК України, з врахуванням правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постановах від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16 та від 24 червня 2015 року у справі № 6-251цс15, згідно з яким майно вважається таким, що вибуло поза волею власника, якщо воно вибуло з його володіння на підставі рішення суду, яке у подальшому було скасовано. 
 
Короткий зміст постанов суду апеляційної інстанції
 
Постановою Апеляційного суду Київської області від 24 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові ТОВ «Кедр» відмовлено.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що внаслідок проведення ОСОБА_1 будівельних робіт та подальшої реконструкції починаючи з 2007 року відкритий майданчик між двома магазинами (ґанок) було повністю перебудовано. На час розгляду цієї справи у суді, на місці, яке раніше було відкритим майданчиком між двома магазинами, розташовані два нежитлові приміщення, одне з яких належить ТОВ «Соло», а інше є предметом спору у цій справі - нежитлове приміщення № 135 загальною площею 26,6 кв. м., що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30 липня 2015 року. Виходячи зі змісту статей 387, 388 ЦК України, лише власник майна має право на витребування його з чужого незаконного володіння. Проте зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції. Позивач не довів те, що він є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_4 . Також у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачу на праві власності належить ґанок лівого крила, на яке претендує позивач. Судом апеляційної інстанції встановлено, що такої споруди, як ґанок лівого крила в житловому будинку АДРЕСА_3 не існувало в натурі, як сформованого окремого приміщення, яке могло би бути об`єктом цивільного права, - ні на час розгляду справи в апеляційному суді, ні на час звернення ТОВ «Кедр» до суду з цим позовом. Під час розгляду справи судом було встановлено, що позивач ТОВ «Кедр» є власником нежитлового приміщення № 130 у житловому будинку АДРЕСА_3 . Право позивача щодо користування належним йому майном повинно бути захищене у інший спосіб (наприклад: шляхом знесення чи демонтажу самочинно побудованих конструкцій), а не шляхом витребування у відповідача майна, якого немає в натурі, на користь позивача, який не є його власником.
 
Додатковою постановою Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2018 року стягнуто з ТОВ «Кедр» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4 632,54 грн.
 
Додаткова постанова мотивована тим, що приймаючи 24 січня 2018 року постанову, апеляційний суд не вирішив питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У лютому 2018 року ТОВ «Кедр» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати постанову суду апеляційної інстанції від 24 січня 2018 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
У травні 2018 року ТОВ «Кедр» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати додаткову постанову Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2018 року. 
 
Касаційні скарги мотивовані тим, що суд апеляційної інстанції не врахував рішення судів, які є преюдиційними для розгляду цієї справи. Рішенням Господарського суду Київської області від 02 липня 2015 року, зміненим постановою Київського апеляційного господарського суду від 12 жовтня 2015 року, встановлено, що ТОВ «Кедр» є законним власником ґанку лівого крила нежитлового приміщення № 130 в житловому будинку АДРЕСА_3 ; цей ґанок вибув з володіння товариства не з його волі. ТОВ «Кедр» надавало згоду на переобладнання частини ґанку площею 15,00 кв. м, однак фактично було переобладнано 28,3 кв. м. У зв`язку із зазначеним позивач неодноразово звертався до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з вимогою припинити незаконні дії та повернути ґанок товариству, проте таке звернення залишилося без виконання. Незаконні дії відповідача порушують право власності позивача та створюють загрозу для життя і здоров`я працівників, орендарів та покупців магазину у разі виникнення пожежі у нежитловому приміщенні ТОВ «Кедр». На цей час скасовано акт приймальної комісії про прийняття в експлуатацію пункту приймання замовлень від населення з продажу металопластикових конструкцій за рахунок існуючого ґанку, скасоване право власності ОСОБА_3 (первісного незаконного володільця) на нежитлове приміщення, за яким було здійснено відчуження даного приміщення ОСОБА_2 (яка, в свою чергу, відчужила ґанок ОСОБА_1 ). Ґанок - це відкрита прибудова до фасаду в місці головного входу, що включає навіс перед входом для захисту від опадів та конструкції, що підтримують цей навіс. Тобто ґанок призначений для обслуговування торгового приміщення ТОВ «Кедр» та є евакуаційним виходом з приміщення загального призначення. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» роз`яснено, що різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними приміщеннями і складають з будинком одне ціле, тобто в силу статті 186 ЦК України вони є приналежністю головної речі (будинку), яка слідує за головною річчю. 
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом подати відзив на касаційну скаргу. 
 
Надходження касаційної скарги до Верховного Суду
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «Кедр» на постанову Апеляційного суду Київської області від 24 січня 2018 року та витребувано її матеріали з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2018 року зупинено дію постанови Апеляційного суду Київської області від 24 січня 2018 року до закінчення касаційного провадження. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «Кедр» на додаткову постанову Апеляційного суду Київської області від 15  лютого 2018 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27 листопада 1996 року між Фондом комунального майна Білоцерківської міської ради народних депутатів та ТОВ «Кедр» укладений договір купівлі-продажу, згідно з яким товариство набуло право власності на нежитлове приміщення № НОМЕР_2, загальною внутрішньою площею 466,6 кв. м, на АДРЕСА_1 . 
 
19 квітня 2006 року між ТОВ «Кедр» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладений договір оренди нерухомого майна, згідно з яким вона набула право користування торговою площею у розмірі 15,00 кв. м, а саме частиною ґанку лівого крила приміщення АДРЕСА_3 , строк дії оренди - з 19 квітня 2006 року до 19 квітня 2011 року. 
 
Разом із цим рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 26 травня 2006 року фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3. надано дозвіл на виготовлення проектно-кошторисної документації, а рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 27 травня 2006 року № 338 - дозвіл на влаштування пункту прийому замовлень від населення з продажу металопластикових конструкцій за рахунок існуючого ґанку на АДРЕСА_3 . На підставі цих рішень Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області Інспекція з державного архітектурного контролю 07 грудня 2006 року видала дозвіл № 96/ 06 на виконання будівельних робіт на об`єкт. 
 
05 лютого 2007 року складений акт державної приймальної комісії про введення в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - пункту прийому замовлень від населення, який 13 лютого 2007 року був затверджений рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 38.
 
На підставі вищезазначеного рішення 28 березня 2007 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення № 135 на АДРЕСА_3 .
 
11 квітня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_4 .
 
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2012 року у справі № 2а-7658/10/1070 за позовом ТОВ «Кедр» до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про скасування рішень, позов ТОВ «Кедр» задоволено частково, скасовано акт державної приймальної комісії від 05 лютого 2007 року про прийняття в експлуатацію пункту приймання фізичною особою -підприємцем ОСОБА_3 замовлень від населення з продажу металопластикових конструкцій за рахунок існуючого ґанку на АДРЕСА_3 , скасовано пункт 1.5 рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 13 лютого 2007 року № 38, яким затверджено зазначений державний акт.
 
Рішенням Господарського суду Київської області від 02 липня 2015 року у справі № 911/5660/14 за позовом ТОВ «Кедр» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа - Реєстраційна служба Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, про скасування свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору, повернення майна, яке було змінено постановою Київського апеляційного господарського суду від 12 жовтня 2015 року, скасовано свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на нежитлове приміщення № 135 (ґанок лівого крила) у житловому будинку АДРЕСА_3 та, відповідно, скасовано державну реєстрацію вказаного права власності, визнано договір купівлі-продажу цього нежилого приміщення, укладений 11 квітня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , недійсним і це приміщення повернуто із незаконного володіння ОСОБА_2 та передано його законному власнику - TOB «Кедр». 
 
30 липня 2015 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу відчужила спірне нежитлове приміщення ОСОБА_1 .
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права
 
Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
 
Статтями 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
 
Основні правові засади захисту права власності в Україні закріплено у статті 386 ЦК України. 
 
Норма частини другої статті 386 ЦК України закріплює за власником, який має достатні підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. 
 
Статтею 387 ЦК України передбачено такий спосіб захисту права власності, як віндикаційний позов (позов власника про витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним).
 
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
 
У цій справі позивачем заявлено одразу декілька вимог: про витребування із незаконного володіння ОСОБА_1 ґанку лівого крила приміщення № 135 на АДРЕСА_3 та виселення ОСОБА_1 та інших осіб із цього приміщення. 
 
Звертаючись до суду за захистом права власності ТОВ «Кедр» в якості фактичних підстав  вказувало на те, що спірне нерухоме майно належить йому на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 27 листопада 1996 року з Фондом комунального майна Білоцерківської міської ради народних депутатів. Однак, відповідача незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.  
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Кредр» на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 27 листопада 1996 року з Фондом комунального майна Білоцерківської міської ради народних депутатів, належить на праві приватної власності нежитлове приміщення, площею 466,6 кв. м., розташоване на АДРЕСА_9 . 
 
Таким, що не вирішено судами, залишилось питання про те, чи є ґанок лівого крила приміщення на АДРЕСА_3 частиною цього приміщення та чи належить цей ґанок на праві власності саме ТОВ «Кедр». Невстановлення судами цих обставин унеможливлює застосування механізму віндикації. За віндикаційним позовом може бути витребувана лише індивідуально визначена річ, оскільки призначення такого позову є повернення лише того майна, яке було у власності особи. 
 
Крім цього, не встановивши правову природу ґанку лівого крила приміщення на АДРЕСА_3 як об`єкта цивільного обігу, суд першої інстанції передчасно задовольнив позовні вимоги про виселення ОСОБА_1 
 
Виселення є категорією житлового законодавства України і застосовується зазвичай до позовних вимог, які стосуються житлових приміщень. 
 
Виходячи з вимог, що висуваються до змісту судового рішення відповідно до статті 265 ЦК України воно повинно бути чітким і категоричним, у ньому має бути чітко сформульовано: а) чи задоволено позов; б) якщо так, що саме присуджується позивачеві, а до чого зобов`язується відповідач.
 
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що резолютивна частина судового рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог.
 
Враховуючи вищевикладене, неприпустимим є формулювання суду про задоволення позовних вимог про виселення без зазначення чіткого кола осіб, які підлягають такому виселенню. 
 
Оскільки позивач заявив декілька позовних вимог, колегія суддів звертає увагу на наступне. 
 
Системний аналіз положень статтей 387, 391 ЦК України свідчить, що віндикаційний позов і позов про усунення перешкод у користуванні майном мають різну мету,  пред`являються за принципово різних обставин. 
 
Одночасне пред`явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикація - це позов неволодіючого власника про витребування майна від володіючого невласника) і про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння) є неможливим. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. 
 
Отже, проаналізувавши підстави звернення до суду з указаним позовом, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, зміст оскаржуваних судових рішень, доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України, а тому відповідно до пункту першого частини третьої статті 411 ЦПК України оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ВСТАНОВИВ:
 
Касаційні скари Товариства з обмеженою відповідальністю «Кедр» задовольнити частково. 
 
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 24 січня 2018 року та додаткову постанову Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                 Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                                            І. А. Воробйова 
 
                                                                                                                        Г. В. Кривцова
 
                                                                                                                        Р. А. Лідовець
 
                                                                                                                        Ю. В. Черняк