Постанова                                          
Іменем України
 
31 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 308/3221/15-ц
провадження № 61-27033св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Кондора Р. Ю., Мацунича М. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
 
На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 23 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ 
КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 235/П/14/2008-840, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 57 601,60 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 14,49 процентів річних, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 10 липня 2028 року.
 
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором,утворилася заборгованість, яка станом на 27 лютого 2015 рокустановить 113 476,42 доларів США та 356 086,62 грн, з яких: 57 601,60 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 55 874,82 доларів США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 196 166,61 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 159 920,01 грн - штраф за порушення умов кредитного договору.
 
Посилаючись на наведене, ПАТ КБ «Надра» просило стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості.
 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
 
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 
від 24 грудня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанцї виходив з того, що 
ПАТ КБ «Надра» пропустило позовну давність, про застосування наслідків спливу якої заявив відповідач.
 
Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 25 березня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Надра» задоволено, скасовано рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 грудня 
2015 року та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «Надра» задоволено. 
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором, що складається із: 57 601,60 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 55 874,82 доларів США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 370 581,85 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 159 920,01 грн - штраф за порушення умов кредитного договору.
 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2016 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 25 березня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 19 квітня 
2017 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ПАТ КБ «Надра» задоволено частково, скасовано рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 грудня 2015 року та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «Надра» задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 113 476,42 доларів США та 196 166,61 грн, з яких: 57 601,60 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 55 874,82 доларів США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 196 166,61 грн - пеня за прострочення сплати кредиту.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні вимог ПАТ КБ «Надра» про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку зі спливом строків позовної давності, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до статті 259 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони у кредитному договорі погодили збільшений строк позовної давності до десяти років, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Надра» з підстав пропуску строку позовної давності, є помилковим. Разом з тим, оскільки штраф і пеня за кредитним договором є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне стягнення за одне і те саме порушення умов кредитного договору, а саме строків виконання грошових зобов`язань, є порушенням, закріпленої статтею 61 Конституції України заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому вимоги банку про стягнення з відповідача штрафу за порушення умов кредитного договору, задоволенню не підлягають.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги 
 
У травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ПАТ КБ «Надра», у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду Закарпатської області 
від 03 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Надра», та направити справу у цій частині на новий до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення штрафу, апеляційний суд не звернув увагу на те, що умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування кредитними коштам, у той час як, згідно з пунктом 5.3. кредитного договору сторони погодили сплату позичальником штрафів за інші порушення, визначені пунктом 4.3 договору, за виключенням підпунктів 4.3.3., 4.3.4. договору, зокрема за невиконання обов'язку здійснити у день укладення кредитного договору страхування майна, переданого в іпотеку чи договору страхування життя і здоров'я позичальника від нещасних випадків. Ураховуючи, що основною умовою застосування штрафу є те, що він може встановлюватися за будь-яке порушення зобов'язання, висновки апеляційного суду про те, що одночасне стягнення з позичальника сум пені та штрафу призведе до його подвійної цивільно-правової відповідальності не грунтуються на фактичних обставинах справ. Додатково зазначив, що відмова у стягненні штрафу буде мати наслідком штучне зменшення ліквідаційної маси банку, що порушить права держави в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, інших кредиторів ПАТ КБ «Надра» та спричинить невиправдані видатки з Державного бюджету України, а також збитки для держави в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
 
Станом на дату розгляду справи відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
17 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Судові рішення в частині задоволених позовних вимог ПАТ КБ «Надра» не оскаржує, а тому в цій частині вони у касаційному порядку не переглядаються.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що 23 липня 2008 року між ВАТ 
КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 235/П/14/2008-840, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 57 601,60 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 14,49 процентів річних, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 10 липня 2028 року.
 
Пунктом 5.2. кредитного договору сторони визначили, що у випадку прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк визначений підпунктом 3.3.3. договору, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.
 
У разі порушення позичальником вимог пункту 4.3., за виключенням підпунктів 4.3.3., 4.3.4. цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі десяти відсотків від суми кредиту, визначеної у пункті 1.1. цього договору, за кожен випадок (5.3. кредитного договору).
 
ОСОБА_1 зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами належно не виконував, внаслідок чого станом на 27 лютого 2015 року у нього виникла заборгованість у розмірі 
113 476,42 доларів США та 356 086,62 грн,з яких: 57,601,60 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 55 874,82 доларів США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 196 166,61 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 159 920,01 грн - штраф за порушення умов кредитного договору.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І. О. висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
 
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
 
За змістом статей546, 548, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання.
 
Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
 
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частини перша, друга статті 551 ЦК України).
 
Стягнення неустойки є покладенням на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності, що передбачає настання для нього заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
 
Установивши, що передбачені кредитним договором штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності,за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення штрафу за невиконання умов кредитного договору, обгрунтовано виходив з того, що одночасне застосування штрафу і пені не допускається, оскільки суперечить положенням, закріпленим у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
 
Наведені висновки апеляційного суду узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.
 
Доводи заявника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції до спірних правовідносин статті 61 Конституції України та статті 549 ЦК України з посиланням на те, що банк нарахував штраф за інші порушення умов кредитного договору, відмінних від тих, цивільно-правова відповідальність за порушення яких настає у виді пені є неспроможними. Заявник не навів переконливих аргументів та доказів на підтвердження того, що банк здійснив нарахування штрафу за порушення позичальником інших умов кредитного договору, відмінних від несвоєчасного виконання грошових зобов`язань, за які нарахована пеня, зокрема доказів на підтвердження не виконання позичальником пункту 4.3.14 кредитного договору щодо обов`язку страхування предмету іпотеки. Переглядаючи законність та обгрунтованість оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій, Верховний Суд, діючи у межах повноважень визначених статтею 400 ЦПК України, не вправі здійснювати перевірку доказів чи здійснювати їх переоцінку.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скаргиПАТ КБ «Надра».
 
Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                           Г. І. Усик
І. Ю. Гулейков
О. В. Ступак