Постанова
Іменем України 
 
30 жовтня 2019 року 
м. Київ
 
справа № 761/36162/16-ц
провадження № 61-23775св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Кузнєцова В. О., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Компанія British Airways Plc,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Малиновського Олександра Петровича на рішення Шевченківського районного суд міста Києва від 07 грудня 2016 року у складі судді Притули Н. Г. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від  22 березня 2017 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Антоненко Н. О., Шкоріної О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, до Компанії British Airways Plc про стягнення компенсації вартості авіаквитків та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 14 та 15 грудня 2014 року він уклав з відповідачем договір перевезення на відстані за допомогою засобів дистанційного зв`язку через мережу Інтернет і придбав собі та своїй дружині ОСОБА_3 два авіаквитки на здійснення 11-13 та 27-28 листопада 2015 року регулярного повітряного перевезення за маршрутом Київ-Лондон-Гонконг-Сідней-Гонконг-Лондон-Київ. Загальна вартість квитків склала 17 261,24 доларів США (8 630,62 доларів США за один квиток), які він сплатив банківською карткою через систему VISA. 19 червня 2015 року він направив на електронну адресу авіакомпанії повідомлення про відмову від квитків, в якому просив повернути сплачені ним кошти за невикористане перевезення на банківський рахунок, відкритий на його ім`я в Публічному акціонерному товаристві «Альфа Банк» (далі - ПАТ «Альфа Банк»). У зв`язку з ненадходженням відповіді 10 серпня 2015 року він особисто подав до представництва відповідача в Україні заяву про відмову від авіаквитків. Однак авіакомпанія не повернула йому грошових коштів. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь: 17 261,24 доларів США компенсації за невикористані авіаквитки; неустойку за період з 18 серпня 2015 року по 07 грудня 2016 року в розмірі 82 508,72 доларів США на підставі частини третьої статті 101 Повітряного кодексу України (далі - ПК України), частини дев`ятої статті 12, частини сьомої статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів»; три проценти річних за період з 18 серпня 2015 року по 07 грудня 2016 року в розмірі 678,15 доларів США на підставі частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі  - ЦК України); 150 000 грн - на відшкодування моральної шкоди.
 
Рішенням Шевченківського районного суд міста Києва від 07 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з Компанії British Airways Plc на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані квитки в сумі 8 630,62 доларів США. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що пасажирський квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відображають його умови. Повернення коштів за невикористаний квиток (його частину) здійснюється за місцем придбання квитка або в головному офісі перевізника (офісі з продажу перевезень перевізника) і в тій валюті, в якій квиток було оплачено. Повернення коштів у представництвах перевізника здійснюється відповідно до чинних законів держави перебування. В разі якщо оплата була здійснена електронними засобами переказу коштів (банківською карткою), кошти повертаються на платіжну картку, з якої було здійснено платіж за квиток. Оскільки представник відповідача не заперечував права позивача отримати вартість невикористаного квитка, оформленого на його ім`я, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Водночас ОСОБА_3 як пасажир, на чиє ім`я був придбаний інший квиток, не зверталася до авіакомпанії із заявами про повернення коштів, а також - з відповідним позовом до суду, а тому відсутні підстави для задоволення вимог в частині повернення коштів, які сплачені за квиток, придбаний на ім`я вказаної особи. В разі якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж передбачені ПК України та іншими актами законодавства України, застосовуються правила міжнародного договору України. Статтею 29 Конвенції про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень, яка набрала чинності для України 06 травня 2009 року (далі - Монреальська конвенція), передбачено, що під час перевезення пасажирів, багажу та вантажу будь-який позов стосовно заподіяної шкоди, незалежно від його підстави, чи то на підставі цієї Конвенції, договору, у зв`язку з правопорушенням або на будь-якій іншій підставі, може бути поданий лише відповідно до умов і меж відповідальності, які передбачені цією Конвенцією, без шкоди для визначення кола осіб, що мають право на позов, та їхніх відповідних прав; при будь-якому такому позові штрафи, штрафні санкції чи будь-які інші виплати, що не стосуються компенсації фактичної шкоди, не підлягають стягненню. За таких обставин відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені, трьох процентів річних та моральної шкоди.
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2017 року апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - Малиновського О. П. відхилено. Рішення Шевченківського районного суд міста Києва від 07 грудня 2016 року залишено без змін. 
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.
 
У квітні 2017 року представник  ОСОБА_1 - Малиновський О. П. подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив змінити рішення Шевченківського районного суд міста Києва від 07 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2017 року, а саме:
- виключити з мотивувальних частин оскаржуваних судових рішень висновки про відсутність у позивача права вимагати повернення на його рахунок коштів за невикористаний авіаквиток на ім`я ОСОБА_3 та про застосування до спірних правовідносин статті 29 Монреальської конвенції; 
- доповнити мотивувальну частину вказаних судових рішень висновком про те, що позивач як особа, яка здійснила 15 грудня 2014 року бронювання та оплату авіаквитка на ім`я ОСОБА_3 , уклав з відповідачем договір перевезення на відстані на користь третьої особи згідно зі статтею 636 ЦК України та, за встановлених обставин, мав право як відмовитися від такого договору, так і вимагати від компанії повернення на його рахунок коштів за невикористаний авіаквиток, виданий на ім`я ОСОБА_3 , а також - висновком про те, що прострочення виконання відповідачем свого грошового зобов`язання з повернення вартості авіаквитків, від яких позивач добровільно та завчасно відмовився, тягне за собою відповідальність на підставі частини вісімнадцятої статті 100, частини третьої статті 101 ПК України, частини дев`ятої статті 12, частини сьомої статті 13, частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 23, частини другої статті 625 ЦК України;
- викласти резолютивну частину рішення Шевченківського районного суд міста Києва від 07 грудня 2016 року в редакції, в якій уточнені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що розділ ХІІІ ПК України та Монреальська конвенція не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, у зв`язку з чим суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення неустойки, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди. Позивач як особа, яка здійснила 15 грудня 2014 року бронювання та оплату авіаквитка на ім`я ОСОБА_3 , уклав з відповідачем договір перевезення на відстані на користь третьої особи згідно зі статтею 636 ЦК України, а тому він мав право як відмовитися від такого договору, так і вимагати від компанії повернення на його рахунок коштів за невикористаний авіаквиток, виданий на ім`я ОСОБА_3 . Суд апеляційної інстанцій взагалі не дав будь-якої оцінки та не спростував доводів, наведених в апеляційній скарзі, що є порушенням права на справедливий суд. Прострочення виконання відповідачем свого грошового зобов`язання з повернення вартості авіаквитків, від яких позивач добровільно та завчасно відмовився, тягне за собою відповідальність на підставі частини вісімнадцятої статті 100, частини третьої статті 101 ПК України, частини дев`ятої статті 12, частини сьомої статті 13, частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 23, частини другої статті 625 ЦК України. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Шевченківського районного суд міста Києва.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
15 травня 2018 року справу № 761/36162/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
За змістом касаційної скарги судові рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позову про стягнення компенсації вартості авіаквитків, оформлених на ім`я ОСОБА_1 , в касаційному порядку не оскаржуються, тому в силу положень частини першої статті 400 ЦПК України Верховним Судом не переглядаються.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу Українивід 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).
 
Відповідно до частини першої статті 303, частини першої статті 304 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України 2004 року.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.
 
Судами встановлено, що 14 та 15 грудня 2014 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та Компанією British Airways Plc було укладено договір перевезення на відстані шляхом придбання на сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 авіаквитків на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із зазначенням відповідного маршруту польоту.
 
Випискою по банківському рахунку ОСОБА_1 , відкритому в Публічному акціонерному товаристві «Дельта банк» (далі - ПАТ «Дельта банк»), підтверджується, що за придбання авіаквитків позивачем були сплачені грошові кошти в сумі 8 630,62 доларів США за кожний квиток, всього - 17 261,24 доларів США.
 
10 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до представництва Компанії British Airways Plc в Україні із заявою, в якій просив провести анулювання двох авіаквитків та повернути сплачені ним кошти за їх придбання відповідно до правил та тарифів на рахунок, відкритий на його ім`я у ПАТ «Альфа-банк».
 
Представник ОСОБА_1 - адвокат Малиновський О. П. також звертався до авіакомпанії із запитами від 24 червня, 22 липня, 08 та 19 серпня 2016 року щодо повернення коштів за придбані квитки.
 
Листом від 02 вересня 2016 року представництво Компанії British Airways Plc в Україні повідомило адвоката Малиновського О. П. про те, що 28 жовтня 2015 року грошові кошти були повернуті на банківську картку, з якої проводилася їх оплата (ПАТ «Дельта банк»).
 
Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача не заперечував того, що позивачу не були повернуті грошові кошти за авіаквитки, і, крім того, пояснив, що авіакомпанією прийнято рішення про перерахування коштів за обидва квитки на картковий рахунок ОСОБА_1 , емітований ПАТ «Альфа-Банк».
 
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».
 
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України 2004 року, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.
 
Аналогічне положення міститься у частині другій статті 3 ПК України.
 
Згідно з частиною першою статті 3 ПК України дія цього Кодексу поширюється на фізичних та юридичних осіб незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості, які провадять діяльність у галузі авіації та використання повітряного простору України.
 
Відповідно до статті 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
 
Згідно зі статтею 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).
 
Пасажир має право відмовитися від поїздки, повернути квиток і одержати назад повну або часткову вартість квитка - залежно від строку здавання квитка згідно з правилами, встановленими транспортними кодексами (статутами) (пункт 6 частини першої статті 911 ЦК України).
 
Відповідно до частин другої, четвертої статті 100 ПК України правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів, багажу, вантажу і пошти авіаперевізником, суб`єктами з наземного обслуговування, а також галузеві стандарти та нормативи якості такого обслуговування встановлюються авіаційними правилами України та мають бути однаковими для внутрішніх і для міжнародних рейсів. Авіаперевізник на підставі зазначених у частині другій цієї статті правил повітряних перевезень повинен встановити свої правила, спрямовані на підвищення ефективності та якості перевезень, які не можуть містити стандартів чи нормативів якості, відповідальності за обслуговування пасажирів, нижчих за рівень установлених вимог, попередньо погодивши їх з уповноваженим органом з питань цивільної авіації. 
 
Пасажир має право відмовитися від повітряного перевезення і одержати назад плату за послуги у порядку, встановленому авіаційними правилами України та правилами авіаперевізника (частина п`ятнадцята статті 100 ПК України).
 
Відповідно до пунктів 1, 2 глави 1 розділу ІV Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 30 листопада 2012 року № 735, які були чинні на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила повітряних перевезень пасажирів і багажу), пасажирський квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відображають його умови. Квиток надає право пасажиру на переліт відповідним рейсом (рейсами) і зобов`язує перевізника здійснити відповідне перевезення пасажира та його багажу, а також надати інші послуги, пов`язані з перевезенням, згідно з умовами договору перевезення, крім випадків, визначених у пункті 4 цієї глави.
 
Згідно з пунктами 1, 4 глави 1 розділу ХІХ Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу повернення коштів за невикористаний квиток (його частину) здійснюється за місцем придбання квитка або в головному офісі перевізника (офісі з продажу перевезень перевізника) і в тій валюті, у якій квиток було оплачено. У разі якщо оплата була здійснена електронними засобами переказу коштів (банківською карткою), кошти повертаються на платіжну картку, з якої було здійснено платіж за квиток. Повернення коштів здійснюється: особі, що зазначена у квитку, - у випадку сплати за перевезення готівкою або банківським переказом; на рахунок юридичної особи - у випадку сплати за безготівковим розрахунком; на рахунок власника кредитної картки, якою оплачено перевезення; спонсору, що сплатив за перевезення, - у випадку оформлення квитка за повідомленням про попередню оплату.
 
Загальними умовами перевезень пасажирів і багажу авіакомпанії British Airways передбачено, що якщо правилами авіакомпанії не оговорено інше, то повернення вартості квитків здійснюється тільки особі, яка здійснила його оплату (пункт 10а2); щоб отримати вартість квитка пасажир (будь-яка особа, за виключенням членів екіпажу, яка має квиток та перевозиться чи має бути перевезена на повітряному судні) зобов`язаний надати докази, що він є особою, яка сплатила за вказаний квиток (пункт 10а3); за повністю невикористаний квиток пасажиру повертається сплачений тариф, податки, мита і збори перевізника (пункт 10b2); авіакомпанія здійснює повернення вартості квитка пасажиру тим же способом і в тій же валюті, в якій було проведено оплату, якщо не передбачено іншого. Наприклад, якщо пасажир сплатив вартість квитка в доларах США за допомогою кредитної карти, то авіакомпанія поверне йому відповідну суму в доларах США на кредитну карту (пункт 10f); авіакомпанія поверне пасажиру вартість квитка тільки в тому випадку, якщо квиток був придбаний, а повернення затверджено компанією або її уповноваженими агентами (агент по продажу пасажирських перевезень призначений компанією для здійснення продажу квитків на її рейси) (пункт 10g).
 
Статтею 29 Монреальської конвенції визначено, що під час перевезення пасажирів, багажу та вантажу будь-який позов стосовно заподіяної шкоди, незалежно від його підстави, чи то на підставі цієї Конвенції, договору, у зв`язку з правопорушенням або на будь-якій іншій підставі, може бути поданий лише відповідно до умов і меж відповідальності, які передбачені цією Конвенцією, без шкоди для визначення кола осіб, що мають право на позов, та їхніх відповідних прав. При будь-якому такому позові штрафи, штрафні санкції чи будь-які інші виплати, що не стосуються компенсації фактичної шкоди, не підлягають стягненню.
 
Аналогічне положення міститься у пункті 2 глави 2 розділу ХХVІІ Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, в якому зазначено, що відповідальність перевізника за неналежне перевезення в будь-якому випадку обмежена реальними збитками, доведеними пасажирами.
 
За змістом зазначених правових норм авіаперевізник відповідає за неналежне перевезення у межах реальних (фактичних) збитків, доведених пасажирами, але не більше, ніж розмір відшкодування, встановлений нормами Монреальської конвенції.
 
Відповідно до частини вісімнадцятої статті 100 ПК України до договорів на повітряне перевезення, в тому числі до чартерних перевезень та інших цивільно-правових відносин, пов`язаних з повітряними перевезеннями, які не врегульовані положеннями цього Кодексу або міжнародними договорами України, застосовуються положення ЦК України. 
 
Згідно з частиною третьою статті 101 ПК України дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на повітряні перевезення, крім питань, які врегульовані цим Кодексом, правилами повітряних перевезень пасажирів та вантажів, міжнародними договорами України.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
 
Погоджуючись з рішенням місцевого суду в частині відмови в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з недоведеності вимог позивача.
 
Однак такий висновок ґрунтується на неправильному застосуванні судом норм матеріального права та зроблений з порушенням норм процесуального права.
 
Згідно з частинами першою-третьою статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Статтею 57 ЦПК України 2004 року передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
 
Згідно зі статтею 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
 
За змістом статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
 
Згідно зі статтею 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року).
 
Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - лист представництва Компанії British Airways Plc в Україні від 02 вересня 2016 року, яким авіаперевізник підтвердив право позивача на повернення на його банківський рахунок коштів за невикористані квитки, в тому числі оформлені на ім`я ОСОБА_3 ), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами (загальними умовами перевезень пасажирів і багажу авіакомпанії British Airways), а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.
 
Однак в порушення вимог статей 212-215, 303-304 ЦПК України 2004 року суд апеляційної інстанції не врахував наведених вище обставин та вимог процесуального законодавства, не перевірив доводів позивача про те, що він як особа, яка здійснила 15 грудня 2014 року бронювання та оплату авіаквитка на ім`я ОСОБА_3 , уклав з відповідачем договір перевезення на відстані на користь третьої особи згідно зі статтею 636 ЦК України, а тому мав право як відмовитися від такого договору, так і вимагати від компанії повернення на його рахунок коштів за невикористаний авіаквиток, виданий на ім`я ОСОБА_3 .
 
Крім того, апеляційним судом взагалі не дана оцінка доводам позивача про те, що розділ ХІІІ ПК України та стаття 29 Монреальської конвенції не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки пред`явлений ним позов стосується питання завчасного повернення авіаквитків, а не перевезення пасажирів, багажу та вантажу. 
 
Також суд не перевірив і не спростував аргументів заявника про те, що прострочення виконання відповідачем свого грошового зобов`язання з повернення вартості авіаквитків, від яких позивач добровільно та завчасно відмовився, тягне за собою відповідальність на підставі частини вісімнадцятої статті 100, частини третьої статті 101 ПК України, частини дев`ятої статті 12, частини сьомої статті 13, частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 23, частини другої статті 625 ЦК України.
 
Таким чином, переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не перевірив доводів апеляційної скарги та не спростував їх належним чином, не встановив обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні позову.
 
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні у достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
В силу положень статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом встановлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції Верховного Суду, тому ухвала суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості авіаквитків, оформлених на ім`я ОСОБА_3 , а також про стягненнянеустойки, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий апеляційний розгляд.
 
Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до апеляційного суду для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.
 
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам апеляційної скарги та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.
 
Верховний Суд врахував, що суд апеляційної інстанції не усунув порушень, допущених місцевим судом під час розгляду справи, а тому з метою процесуальної економії та з урахуванням визначених процесуальних законом повноважень апеляційного суду дійшов висновку, що справа підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - Малиновського Олександра Петровича задовольнити частково.
 
Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Компанії British Airways Plc про стягненнякомпенсації вартості авіаквитків, оформлених на ім`я ОСОБА_3 , а також про стягнення неустойки, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | В. О. Кузнєцов
Судді: | В. М. Ігнатенко
| С. О. Карпенко
| В. А. Стрільчук
| М. Ю. Тітов