ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року 
м. Київ

Справа №  902/517/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пєскова В.Г.,
суддів: Васьковського О.В., Катеринчук Л.Й.
за участю секретаря судового засідання - Хмельовського О.В.;

за участю представників:
Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - Лисенка В.О.,
Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» - Ткаченка Р.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.02.2019
у складі колегії суддів: Дужича С.П. (головуючий), Крейбух О.Г., Тимошенка О.М.
та на рішення Господарського суду Вінницької області від 19.11.2018 (в частині відмови у стягненні 17 064 949, 93 грн пені, 1 355 000, 13 грн - 3% річних, 3  228  454, 54 грн інфляційних втрат)
у складі судді Банаська О.О.
у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут»
про стягнення 33 132 795, 40 грн заборгованості.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій.
1.          30.12.2015 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України», продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вінницягаззбут» (далі - ТОВ «Вінницягаз Збут», покупець) було укладено Договір № 16-100-Н купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого продавець зобов`язувався передати у власність покупця з 01 січня по 31 березня 2016 року природний газ в кількості 263 935 тис. м^3, а покупець зобов`язувався прийняти та оплатити його кількість (т. 1, а.с. 17-21).
2.          Відповідно до п. 1.2 Договору № 16-100-Н газ, який продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам.
3.          За п. 3.2 Договору № 16-100-Н приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.
4.          Відповідно до п.п. 3.3, 3.4 Договору № 16-100-Н не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 13-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов`язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивувальну відмову від підписання акта. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. Корегування планових обсягів газу оформляється покупцем у вигляді заявки.
5.          Згідно з п. 6.1. Договору № 16-100-Н оплата планованих обсягів газу здійснюється покупцем шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.
6.          Відповідно до п. 6.2 Договору № 16-100-Н оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП. За наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця.
7.          Пунктом 7.1 Договору № 16-100-Н сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та Договором.
8.          Договір № 16-100-Н набув чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.03.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 Договору).
9.          Додатковими угодами від 31.01.2016 № 1, від 29.02.2016 № 2, від 31.03.2016 № 3 та від 30.04.2016 № 4, сторонами вносились зміни до Договору № 16-100-Н щодо обсягів поставки газу та його вартості (т. 1, а.с.  22-23).
10.          Також додатковою угодою № 3 п. 6.1 Договору сторонами викладено у такій редакції: «Оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу».
11.          На підставі зазначеного договору позивачем було поставлено відповідачу природній газ за актами приймання передачі газу від:
          - 31.01.2016 на суму 348 046 302, 23 грн;
          - 29.02.2016 на суму 242 679 712, 81 грн;
          - 31.03.2016 на суму 235 289 815, 24 грн;
          - 30.04.2016 на суму 160 722 474, 31 грн;
          - 31.05.2016 на суму 85 804 438, 34 грн;
          - 30.06.2016 на суму 60 955 533, 86 грн;
          - 31.07.2016 на суму 58 028 256, 14 грн;
          - 31.08.2016 на суму 59 674 426, 75 грн;
          - 30.09.2016 на суму 56 744 501, 84 грн, а всього передано та прийнято природній газ на загальну суму 1 307 945 461, 52 грн (т. 1, а.с. 29-37).
12.          У свою чергу, відповідач в рахунок оплати отриманого згідно Договору №  16-100-Н природного газу з поточного рахунку із спеціальним режимом використання у січні-грудні 2016 року перерахував відповідачу 531  502  893,  03 грн (т. 1, а.с. 207-214).
13.          22.02.2016 між ГУ Державної казначейської служби України у Вінницькій області, як стороною № 1, Департаментом фінансів Вінницької обласної держадміністрації, як стороною № 2, ТОВ «Вінницягаз збут», як стороною №  3, ПАТ «НАК «Нафтогаз», як стороною останньою, було укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 734 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, за умовами якого, у відповідності до «Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, узгоджено порядок проведення розрахунків, за яким Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду державного бюджету стороні № 1 у сумі 275 986 908, 76 грн, яка, в свою чергу, перераховує ці кошти стороні № 2, а та - стороні № 3, для розрахунку зі стороною останньою за природній газ 2016 року згідно Договору від 30.12.2015 № 16-100-Н з таким записом в графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 № 20, дата та № спільного протокольного рішення за природний газ 2016 року, договір від 30.12.2015 № 16-100-Н в т.ч. ПДВ 45 997 818, 13 грн». Сторона остання кошти в сумі 275 986 908, 76 грн направляє до загального фонду державного бюджету України у вигляді податків (т. 1, а.с. 52-53).
14.          Спільне протокольне рішення набрало чинності з моменту його підписання всіма сторонами і діяло до повного виконання сторонами зобов`язань за цим рішенням.
15.          Аналогічного змісту спільні протокольні рішення були укладені між сторонами:
          - 22 .07.2016 № 1953 на суму 180 692 232, 95 грн; 
          - 22.07.2016 № 2019 на суму 278 466 738, 42 грн; 
          - 22.08.2016 № 2234 на суму 9 701 297, 90 грн;
          - 22.09.2016 № 2440 на суму 31 595 390 грн, а всього на загальну суму 776  442 568, 03 грн (т. 1, а.с.57-74).
16.          Відповідно до зведених реєстрів актів звірки для проведення розрахунків по погашенню заборгованості по пільгам та субсидіям за спожитий природний газ у січні 2016 року, березні-червні 2016 року, лютому-квітні 2016 року, квітні-липні 2016 року, серпні 2016 року в рахунок погашення заборгованості відповідача за природний газ згідно постанови КМУ від 11.01.2005 № 20 перераховано позивачу суму коштів в розмірі 776  442  568,  03  грн (т. 1, а.с. 55, 60, 64, 68, 73).
17.          Судами встановлено, що за змістом Довідки по операціях по Договору №  16-100-Н (підприємство «Вінницягаз Збут») розрахунки між сторонами здійснювались двома способами: укладенням Спільних протокольних рішень та коштами, які перераховувались відповідачем на користь позивача виключно з рахунку з спеціальним режимом використання у відповідності до п. 6.2. Договору та з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання. Так, остаточний розрахунок за переданий у період з січня 2016 року по вересень 2016 року природний газ відповідачем проведено 21.12.2016 (т. 1, а.с. 48-51). 

Обґрунтування позову. 
18.          22.08.2018 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до ТОВ «Вінницягаз Збут» про стягнення 33  132 795, 40 грн заборгованості, з яких 2 090 420, 60 грн - 3% річних, 6  697  630,  02 грн інфляційних втрат та 24 344 744, 78 грн пені за Договором купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015 № 16-100-Н, посилаючись на несвоєчасну оплату покупцем отриманого природного газу. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
19.          19.11.2018 рішенням Господарського суду Вінницької області, з урахуванням ухвали від 23.11.2018, було частково задоволено позов ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до ТОВ «Вінницягаз Збут» про стягнення 33  132  795, 40 грн заборгованості. Стягнуто з відповідача на користь позивача 11 484 390, 80 грн, з яких 7 279 794, 85 грн пені, 735 420, 47 грн - 3  % річних, 3 469 175, 48 грн інфляційних втрат, 172 265, 86 грн судового збору. У стягненні 17 0648 949, 93 грн пені, 1 355 000, 13 грн - 3 % річних, 3  228 454, 54 грн інфляційних втрат відмовлено.
20.          Суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 906/1075/17 зазначив, що сторонами за їх взаємною згодою і домовленістю було змінено порядок проведення остаточного розрахунку, та їх відносини були підпорядковані вимогам спільних протокольних рішень і спеціальних нормативно-правових актів, зокрема постанові Кабінету Міністрів України від 11.01.2015 № 20.
21.          Також, посилаючись на правові позиції Верховного Суду, місцевий господарський суд виходив з того, що необхідною умовою для застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та санкцій, передбачених умовами договору купівлі-продажу природного газу є те, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи, і, відповідно до якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору. Укладенням договору про організацію взаєморозрахунків сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу (постанови Верховного Суду України від 09.09.2014 у справі № 5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 25.03.2015 у справі № 924/1265/13, від 10.02.2016 у справі № 902/1652/13, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 924/1090/17 та від 18.09.2018 у справі  № 906/1075/17).
22.          Суд вказав, що допущені позивачем в розрахунку заборгованості помилки мають наслідком наявність прострочення оплати отриманого газу відповідачем у періоди, в які останнє відсутнє, враховуючи оплату отриманого газу у дані періоди в повному обсязі згідно спільних протокольних рішень та як результат збільшення суми прострочення оплати природного газу та періодів, за які нараховано пеню, 3 % річних та інфляційні втрати.
23.          Суд зазначив, що прострочення заборгованості за поставлений природний газ в травні-червні 2016 року відсутнє. Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, 3 % річних та інфляційних втрат щодо оплати поставленого в липні-вересні 2016 року природного газу із урахування того, що при здійсненні розрахунку останніх спочатку взято суми оплати отриманого газу згідно спільних протокольних рішень та з подальшою оплатою боргу із застосуванням Алгоритму перерахування коштів із рахунків із спеціальним режимом використання, судом виявлено те, що оплата здійснювалась Покупцем із порушенням строків, визначених абзацом 2 п. 6.1 Договору купівлі-продажу природного газу № 16-100-Н. Здійснивши відповідний перерахунок сум, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. 

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції.
24.          21.02.2019 постановою Північно-західного апеляційного господарського суду у справі № 902/517/18 апеляційну скаргу ТОВ «Вінницягаз Збут» задоволено. Апеляційну скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» залишено без задоволення. Рішення господарського суду Вінницької області від 19.11.2018 у справі № 902/517/18 скасовано в частині стягнення з відповідача на користь позивача 11 484 390, 80 грн, з яких 7 279 794, 85 грн пені, 735 420, 47 грн - 3% річних, 3 469 175, 48 грн інфляційних втрат. Прийнято в цій частині нове рішення, яким в позові відмовлено. В решті рішення залишено без змін. Резолютивну частину рішення викладено в такій редакції: «В позові відмовити». Стягнуто із ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на користь ТОВ «Вінницягаз Збут» 258 398, 79 грн судового збору за подання апеляційної скарги. Господарському суду Рівненської області доручено видати відповідний наказ. Справу № 902/517/18 повернуто Господарському суду Вінницької області. 
25.          Апеляційний господарський суд із посиланням на позиції, викладені в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 908/63/17, від 18.04.2018 у справі № 906/790/16, від 06.06.2018 у справі № 925/770/17, виходив із такого.
26.          Укладаючи спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, сторони по справі фактично погодились, що залишок оплати наданих послуг по Договору № 16-100-Н підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного такого спільного протокольного рішення, тобто тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків за поставлений природний газ за цим Договором, а також і відповідальність за порушення цих строків. 
27.          Тобто, нарахування пені, інфляційних втрат та річних відбувається у разі порушення стороною умов та обов`язків спільних протокольних рішень, укладених на виконання Договору №16-100-Н, оскільки даними протокольними рішеннями змінюється порядок та строки проведення розрахунків за надані за даним Договором послуги.
28.          Враховуючи вищевикладене, у позивача відсутні підстави для нарахування та стягнення пені, інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних, оскільки уклавши спільні протокольні рішення, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за договором.
29.          Також у відповідача відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за отриманий природний газ, оскільки постачальник з спеціальними обов`язками отримує грошовий ресурс для розрахунку з продавцем природного газу лише після здійснення споживачами природного газу (населенням) повних розрахунків за весь обсяг спожитого газу.
30.          Відповідач може здійснити розрахунок перед позивачем за умовами договору лише через поточний рахунок із спеціальним режимом використання в межах коштів, передбачених нормативом перерахування коштів, затверджених НКРЕКП, при цьому сам відповідач самостійно не має можливості вплинути на проведення розрахунків за спожитий природний газ населенням, оскільки всі кошти, які потрапляли на рахунок товариства самостійно розподілялися, уповноваженим банком, згідно затвердженого постановами НКРЕКП алгоритму та перераховувалися на рахунок позивача. Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 906/10/16.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
А.           Доводи особи, яка подала касаційну скаргу. 
31.          04.04.2019 АТ «НАК «Нафтогаз України» подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.02.2019 повністю, а рішення Господарського суду Вінницької області від 19.11.2018 в частині відмови у стягненні 17  064  949, 93 грн пені, 1 355 000, 13 грн - 3% річних, 3 228 454, 54 грн інфляційних втрат та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
32.          Скаржник стверджує про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме: статей 6, 11, 626, 629 ЦК України, статті 12 ГК України, а також норм процесуального права: статей 74, 76, 77, 86, 236, 238 ГПК України.
33.          Позивач вважає, що судами не було враховано правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 20.06.2018 у справі №  921/574/17-г/5, відповідно до якої підставою для стягнення пені та застосування наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, яка була несвоєчасно оплачена відповідачем за рахунок власних коштів. Так, позивач стверджує, що сума боргу в розмірі 531 502 893, 03 грн була оплачена відповідачем власними коштами поза межами порядку та строків, встановлених спільними протокольними рішеннями, а тому нарахування неустойки, 3% річних та інфляційних здійснені позивачем правомірно. 
34.          Крім того, АТ «НАК «Нафтогаз України» вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про те, що відповідач міг здійснити розрахунок перед позивачем лише через поточний рахунок із спеціальним режимом використання та в межах коштів, передбачених нормативом перерахування коштів, затверджених НКРЕК, оскільки, на думку позивача, абзац 2 пункту 6.2 Договору прямо встановлює, що відповідач не обмежується в здійсненні розрахунків лише рахунками зі спеціальним режимом використання, а тому він мав передбачену Договором можливість сплатити заборгованість власними коштами та міг впливати на стан розрахунку.  
35.          Скаржник також посилається на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/16072/16 та від 17.04.2018 у справі № 918/1395/15, відповідно до якої  Порядком розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу встановлений конкретний механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання. Зазначений Порядок не стосується договірних зобов`язань сторін в частині порядку та строків розрахунків між сторонами та не впливає на них.

Б.           Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу.
36.          21.05.2019 на адресу Верховного Суду від ТОВ «Вінницягаз Збут» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому з посиланням на обґрунтованість висновку суду апеляційної інстанції наведено прохання залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
А. Оцінка аргументів учасників справи
і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
А.             Щодо суті касаційної скарги.
37.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
38.          Згідно з п. 1 частини п`ятої статті 238 ГПК України у резолютивній частині рішення зазначаються висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог.
39.          У п. 4 частини першої статті 282 ГПК України встановлено, що у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається висновок суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги.  
40.          На переконання суду касаційної інстанції резолютивні частини судових рішень повинні бути чіткими, без можливості в учасників справи довільного їх тлумачення.
41.          Водночас, резолютивна частина постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.02.2019 у справі № 902/517/18 цим вимогам не відповідає. Зокрема, вона має такі висновки: «Рішення господарського суду Вінницької області від 19 листопада 2018 року у справі № 902/517/18 скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача 11  484  390, 80 грн, з яких 7 279 794, 85 грн пені, 735 420, 47 грн - 3% річних, 3 469 175, 48 грн інфляційних втрат. Прийняти в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити. В решті рішення залишити без змін. Резолютивну частину рішення викласти в такій редакції: «В позові відмовити».
42.          Таке викладення резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції не дозволяє чітко з`ясувати зміст прийнятого апеляційним судом рішення. 
43.          Крім того, ГПК України (статті 236 частина четверта та 281 частина перша) вимагає, щоб при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховував висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
44.          Суд апеляційної інстанції в постанові від 21.02 2019 у цій справі послався на правову позицію, що викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 906/10/16 (т. 4, а.с. 230, абз. 4).
45.          Разом з тим, у справі № 906/10/16 Верховним Судом не ухвалювалася постанова, а 30.01.2018 постановлялася ухвала, якою відмовлено у допуску справи № 906/10/16 до провадження Касаційного господарського суду з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 09.11.2017 у справі № 906/10/16 у порядку, визначеному розділом ХІІ-2 ГПК України у редакції до 15.12.2017. Тобто, судом касаційної інстанції не наводилася жодна правова позиція щодо застосування норм матеріального права.
46.          Також судова колегія не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що відповідач може здійснити розрахунок перед позивачем за умовами договору лише через поточний рахунок із спеціальним режимом використання в межах коштів, передбачених нормативом перерахування коштів, затверджених НКРЕКП, оскільки абзацом 2 пункту 6.2 Договору передбачено, що за наявності заборгованості за попередні періоди покупець (відповідач) перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця (позивача). Фактично поза увагою суду апеляційної інстанції залишилися доводи скаржника про те, що відповідач не обмежувався в здійсненні розрахунків лише рахунками зі спеціальним режимом використання, а тому він мав передбачену Договором можливість сплатити заборгованість власними коштами та міг впливати на стан розрахунку.  
47.          Умови, за яких є можливим стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, викладено у постанові палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 908/885/18 - пункт 6.24 зазначеної постанови.       

Б.           Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
48.          З врахуванням викладеного, оскільки апеляційний господарський суд припустився неправильного застосування приписів ГПК України стосовно всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а у Верховного Суду відсутня процесуальна можливість з`ясувати дійсні обставини справи, що перешкоджає ухвалити нове рішення у справі, то це відповідно є підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції та передачі справи на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду.
49.          При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене та з`ясувати, яка частина оплати за придбаний газ була здійснена відповідачем власними коштами, а яка - шляхом проведення взаєморозрахунків через процедуру, встановлену постановою Кабінету міністрів України від 11.01.2005 № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» та чи було допущено відповідачем порушення зобов`язання в частині оплати власними грошовими коштами вартості придбаного газу за кожним із актів приймання-передачі природного газу у визначений позивачем спірний період. В залежності від встановленого з урахуванням вимог закону слід вирішити спір по суті заявлених вимог.

В.           Розподіл судових витрат.
50.          Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.

          На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 315 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

П О С Т А Н О В И В :

1.                    Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити частково.

2.          Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.02.2019 у справі №  902/517/18 скасувати, справу передати на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду.

3.          Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                В.Г. Пєсков
Судді                                                                                          О.В. Васьковський
                                                                                          Л.Й. Катеринчук