ПОСТАНОВА
Іменем України

28 листопада 2019 року 
Київ
справа №342/119/17
адміністративне провадження №К/9901/34595/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бучик А.Ю.,
суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Тлумацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в  Івано-Франківській області на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.05.2017 (в складі головуючої судді - Беркещук Б.Б.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017 (в складі: головуючого судді - Сеника Р.П., суддів: Сапіги В.П.. Попка Я.С.) у справі №342/119/17 за позовом ОСОБА_1 до Тлумацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в  Івано-Франківській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправними дії Тлумацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - Тлумацьке ОУПФУ) в частині встановлення їй щомісячного довічного грошового утримання в меншому розмірі, без врахування половини строку навчання за денною формою в Українській юридичній академії м. Харків з 01.09.1988 по 28.06.1993;
- зобов`язати відповідача зарахувати їй до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі Українській юридичній академії м. Харків з 01.09.1988 по 28.06.1993, що становить 02 роки 4 місяці, та починаючи з 04.10.2016 року нараховувати та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в розмірі 84% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
Позов обґрунтувала тим, що до її стажу роботи на посаді судді, має бути зарахована половина строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі Українській юридичній академії м. Харків з 01.09.1988 по 28.06.1993, що становить 02 роки 4 місяці, що в свою чергу дає їй право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 84 % суддівської винагороди, оскільки за кожний повний рік на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 % заробітної плати судді.
Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від         16 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року, позов задоволено.
Визнано протиправними дії Тлумацького ОУПФУ в частині встановлення позивачу щомісячного довічного грошового утримання в меншому розмірі, без врахування половини строку навчання за денною формою в Українській юридичній академії       м. Харків з 01.09.1988 по 28.06.1993.  
Зобов`язано відповідача зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі Українській юридичній академії        м. Харків з 01.09.1988 по 28.06.1993, що становить 02 роки 4 місяці, та починаючи з 04.10.2016 року нараховувати та виплачувати їй щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до  ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", в розмірі 84% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
Зобов`язано Тлумацьке ОУПФУ надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.
Стягнуто на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 640 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та       апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Касаційна скарга аргументована тим, що оскільки позивач на дату набрання чинності Законом України №2862 «Про статус суддів» не була призначена на посаду судді, то половина строку навчання не підлягає зарахуванню до стажу роботи позивача на посаді судді. Також зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005, якою керувались суди при ухваленні рішень, втратила чинність в             2010 році, а тому застосуванню не підлягає.  
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за вищевказаною скаргою.
Справу передано до Верховного Суду.
Позивач правом на подання заперечень чи відзиву на касаційну скаргу не скористався. 
У зв`язку із відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, ця справа розглядалася в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке. 
Судами  встановлено, що 18.10.1996 на підставі Указу Президента України від 18.10.1996 позивача призначено на посаду судді Заліщицького районного суду Тернопільської області.
У вересні 2001 року позивач обрана суддею безстроково відповідно до постанови Верховної Ради України від 20.09.2001 року. 
Указом Президента України від 11.03.2002 позивача переведено на посаду судді Городенківського районного суду Івано-Франківської області, де працювала до            03 жовтня 2016 року.
Рішенням Вищої Ради Юстиції від 19.09.2016 № 2511/0/15-16 вирішено внести подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді Городенківського районного суду у звязку з поданням заяви про відставку. У даному рішенні встановлено, що позивач, крім стажу роботи на посаді судді, має також           2 роки 4 місяці стажу, який складається з половини строку навчання на денній формі в Українській юридичній академії .
На підставі постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 № 1600-VIII «Про звільнення суддів» та наказу в.о. голови Городенківського районного суду Івано-Франківської області № 196 від 03.10.2016 позивача відраховано зі штату Городенківського районного суду Івано-Франківської області у звязку з поданням заяви про відставку. 
З 04.10.2016 позивачу як судді у відставці відповідно до ч. 2 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80 % грошового утримання судді.
На письмове звернення позивача від 30.12.2016 щодо зарахування до стажу судді половини строку навчання за денною формою в Українській юридичній академії, відповідач надав відповідь за № 102/К-15 від 27.01.2017 про відсутність підстав для такого зарахування з посиланням на те, що відповідно до Закону України „Про судоустрій та статус суддів №2453-VI від 07.07.2010 щомісячне довічне грошове утримання виплачується за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, а постанова Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545, якою було передбачено зарахування половини строку навчання за денною формою до стажу роботи, втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01.12.2010 №1097, та не має зворотної дії в часі.
Згідно з дипломом з відзнакою КВ № 900875 та додатком до диплома спеціаліста позивач 01.09.1988 вступила до Харківського юридичного інституту та у 28.06.1993 закінчила повний курс Української юридичної академії зі спеціальності правознавство. Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 28.06.1993 присвоєно кваліфікацію юриста. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що на підставі законодавства, чинного на час призначення позивача на посаду судді, половина строку навчання на денній формі Української юридичної академії (2 роки 4 місяці) підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та в сукупності зі стажем роботи на посаді судді (19 років 9 місяців) дає право на призначення позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84% від суддівської винагороди.
Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів у відставці визначено Законом України "Про судоустрій і статус суддів", яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.
На момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон №1402).
Відповідно до пункту 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Таким чином, суди вірно зазначили, спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI (далі - закон №2453).
За правилами частини першої статті 120 Закону №2453-VI, в редакції діючій на час подання позивачем заяви про відставку, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.
Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, в редакції чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон № 2862-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить більше ніж 19 років (при достатніх 10), до стажу роботи, який дає судді право на відставку, враховується також половина строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу.
Отже, до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку належить враховувати, крім роботи на посаді судді (19 років 9 місяців), половину строку навчання на юридичному факультету вищого навчального закладу (з 01.09.1988 по 28.06.1993), загалом 22 роки 1 місяць.
Таким чином, невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.
Враховуючи вищенаведене, суди дійшли вірного висновку, що стаж роботи позивача на посаді судді, до якого, як вже було зазначено, зараховується половина строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу в свою чергу, дає їй право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 84% від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді.
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17.
Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.
Як зазначено у частині четвертій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.
Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судами оскаржуваних рішень і погоджується з їхніми висновками у справі, якими доводи скаржника відхилено.
Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Тлумацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в  Івано-Франківській області залишити без задоволення.
Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від          16 травня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий                                              А. Ю. Бучик

Судді:                     Л. Л. Мороз

                    А. І. Рибачук