ПОСТАНОВА
Іменем України

02 жовтня 2019 року 
Київ
справа №826/1903/16
адміністративне провадження №К/9901/8758/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -           Данилевич Н.А.,
суддів -                                                         Бевзенка В.М., 
                                                                Шевцової Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження 
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2016 року (головуючий суддя - Кузьменко В.А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року (головуючий суддя - Шелест С.Б., судді - Глущенко Я.Б., Мєзєнцев Є.І.) у справі 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "І.С. Інвест" 
до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, 
треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси", Публічне акціонерне товариство "Київенерго" 
про визнання протиправними дій,
в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "І.С. Інвест" (далі по тексту - позивач, ТОВ "І.С. Інвест") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач), за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" (далі по тексту - третя особа 1, ТОВ "Торговий дім "Ресурси"), в якому просить: 1) визнати протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з накладення арешту на грошові кошти Публічного акціонерного товариства "Київенерго" у сумі 55839674,00 грн з метою стягнення на користь ТОВ "Торговий дім "Ресурси" заставної вартості 25381,67тон мазуту; 2) зупинити виконавче провадження №13930081 зі стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь ТОВ "Торговий дім "Ресурси" 55839674,00 грн заставної вартості 25381,67тон мазуту до набуття законної сили рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у справі №2200/15 за позовом ТОВ "І.С. Інвест" до ТОВ "Торговий дім "Ресурси" про звернення стягнення на предмет застави.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2016 року в задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю "І.С. Інвест" відмовлено повністю.
Ухвалюючи судове рішення у справі, суд першої інстанції зазначив, що рішення про стягнення коштів з боржника - ПАТ "Київенерго" прийнято 21 квітня 2009 року, а саме рішення Господасрького суду міста Києва від 21 квітня 2009 року по справі №41/207 за позовом ТОВ "Золотой Мандарин Ойл" до АЕК "Київенерго" про виконання зобов`язання в натурі, тобто, право застави виникло після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів. Позивач також не довів суду, що вартість предмета застави не перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю, оскільки не надав доказів, які б підтверджували існування заборгованості ТОВ "Торговий Дім "Ресурси" за кредитними договорами, виконання яких забезпечено предметом застави, станом на момент звернення до суду та її розмір. Наведені обставини, на думку суду, вказують на можливість звернення стягнення на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. Крім того, суд визнав недоведеним те, що термін погашення зобов`язань, забезпечених заставою, вже настав. На думку суду, арешт коштів боржника, накладений постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 02 лютого 2016 року ВП №13930081, не порушує та не обмежує права позивача на задоволення його вимог за кредитними договорами. Безпідставними є також позовні вимоги про зупинення виконавчого провадження, оскільки зазначене питання не належить до компетенції адміністративного суду та має вирішуватись у порядку, встановленому у статті 39 Закону України "Про виконавче провадження". 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.06.16р у справі №826/1903/16 залишено    без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.06.16р. у справі №826/1903/16 - без змін.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (адреса: 01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5; код ЄДРПОУ 33696020) до Державного бюджету України (отримувач коштів: УДКСУ у Печерському р-ні; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897; банк отримувача: ГУДКCУ у м. Києві; код банку отримувача (МФО): 820019; рахунок отримувача: 31211206781007; код класифікації доходів до бюджету:    22030001) судовий збір за подання апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду у розмірі 1515 (одна тисяча п`ятсот п`ятнадцять) грн 80 коп.
Приймаючи таке судове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, в першу чергу задовольняються вимоги заставодержателя, а вже потім задовольняються вимоги інших стягувачів за рахунок решти коштів. Матеріалами справи не підтверджується вилучення коштів боржника, а тому арешт коштів боржника не порушує та не обмежує права позивача на задоволення його вимог за кредитними договорами та договорами застави. Згідно з частиною шостою статті 54 Закону №606-XIV за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, вимоги заставодержателя задовольняються в першу чергу, а залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів. З огляду на викладене, колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача щодо накладення арешту на кошти боржника відповідають положенням Закону №606-XIV, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позову.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
21 вересня 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" (далі - скаржник) на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року, в якій скаржник просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та змінити постанову суду першої інстанції, виключивши з її мотивувальної частини абзаци 12-14, 18-20, 24-27, що стосуються застосування до спірних правовідносин ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження».
В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник посилається на те, що стаття 54 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки у спірному виконавчому провадженні не здійснюється звернення стягнення на предмет застави (державним виконавцем не здійснюється продаж заставленого майна). Скаржник зауважує, що предметом спірного виконавчого провадження є стягнення коштів, які не є предметом застави і вони стягуються з суб`єкта (ПАТ «Київенерго»), який не є заставодавцем. Наведені обставини, на думку скаржника, виключають можливість застосування статті 54 Закону України «Про виконавче провадження».   
Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року зазначену адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.09 у справі 41/207, зокрема, позовні вимоги ТОВ «Торговий дім «Ресурси» задоволено: зобов`язано Акціонерну енергопостачальну компанію «Київенерго» повернути в натурі на користь ТОВ «Торговий дім «Ресурси» мазут марки М-100 загальною кількістю 25381,67 тон заставною вартістю 55839674 грн, що знаходиться на зберіганні на «Теплоелектроцентраль № 6 Київенерго «АЕК «Київенерго».
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.09 задоволено, зокрема, заяву ТОВ «Торговий дім    «Ресурси» про зміну способу та порядку виконання рішення Господарського суду м. Києва від 21.04.09 у справі №41/207, змінено спосіб та порядок виконання рішення Господарського суду м. Києва від 21.04.09    у справі №41/207 шляхом стягнення з Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» на користь ТОВ «Торговий дім «Ресурси» 55839674 грн    вартості мазуту.
13.05.09 Господарським судом м. Києва видано наказ у справі №41/207.
27.07.09 державним виконавцем на підставі вказаного наказу відкрито виконавче провадження ВП №13930081 про стягнення з Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» на користь ТОВ «Торговий дім «Ресурси» 55839674 грн вартості мазуту.
Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 12 січня 2015 року, укладеного між ПАТ "Банк Столиця" (продавець) та ТОВ "І.С. Інвест" (покупець), останній купив права вимоги, у тому числі до ТОВ "Торговий Дім "Ресурси" за договором застави товарів в обороті від 25 листопада 2008 року №24/07-К-4Z, відповідно до якого передано у заставу банку товари в обороті, а саме - мазут М-100 в кількості 16097,30 тон, що зберігається за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 1А, АЕК "Київенерго" (філія "Теплоелектроцентраль №6 Київенерго"), та договором застави товарів в обороті №19/07-К-2Z від 25 листопада 2008 року, згідно з яким ТОВ "Торговий Дім "Ресурси" передало у заставу товари в обороті, а саме мазут М-100 в кількості 12066,95 тон, що зберігається за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 1А, АЕК "Київенерго" (філія "Теплоелектроцентраль №6 Київенерго").
Право застави ТОВ "І.С. Інвест" зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, про що свідчать відповідні витяги з Реєстру №46498029 та №46497902.
Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 02 лютого 2016 року ВП №13930081 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 13 травня 2009 року №41/207 про стягнення з    АЕК «Київенерго» на користь ТОВ    ; «Торговий дім «Ресурси» 55839674грн вартості мазуту, накладено арешт на грошові кошти на рахунках у банку, які належать ПАТ «Київенерго», у розмірі суми боргу за виконавчим документом з урахуванням виконавчого збору, сума звернення стягнення 60370269,07грн.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 31.03.16 у справі №41/207 визнано незаконною та скасовано постанову від 02.02.16 ВП №13930081 в частині накладення арешту на кошти боржника - ПАТ «Київенерго» в розмірі 5000500грн (а/с 158 - 161, том І). Підставою для скасування постанови державного виконавця у вказаній частині слугував висновок господарського суду про те, що арешт накладено на рахунки, які призначені для виплати заробітної плати та соціальної допомоги, а також на рахунки із спеціальним режимом використання; залишок боргу за наказом Господарського суду м. Києва від 13.05.09 станом на 02.02.16 становив 54900466,30грн.
Позивач вважаючи, що дії державного виконавця порушують його переважне право заставодержателя задовольнити вимоги за рахунок заставного майна, оскільки арешт накладено без відома та згоди заставодержателя, звернувся з даним позовом до суду.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
Частина перша статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.99р. №606-XIV (далі - Закон №606-XIV) визначає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Відповідно до частини першої статті 54 Закону №606-XIV звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.
Згідно з частиною третьою статті 54 Закону №606-XIV для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.
Частиною четвертою статті 54 Закону №606-XIV визначено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.
Частина шоста статті 54 Закону №606-XIV встановлює, що за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.
Як встановлено частиною першою статті 57 Закону №606-XIV, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Відповідно до частини другої статті 57 Закону №606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Згідно з частиною третьою статті 57 Закону №606-XIV постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.
Частиною 4 статті 82 Закону №606-XIV передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 341 КАС України).
Суд зазначає, що єдиним доводом, наведеним скаржником на обґрунтування поданої ним касаційної скарги, є неправомірність застосування судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин статті 54 Закону України «Про виконавче провадження».
Суд зазначає, що відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.09 у справі 41/207 Акціонерну енергопостачальну компанію «Київенерго» зобов`язано повернути в натурі на користь ТОВ «Торговий дім «Ресурси» мазут марки М-100 загальною кількістю 25381,67 тон заставною вартістю 55839674 грн, що знаходиться на зберіганні на «Теплоелектроцентраль №6 Київенерго «АЕК «Київенерго». 
Проте ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.09 змінено спосіб та порядок виконання цього шляхом стягнення з Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» на користь ТОВ «Торговий дім «Ресурси» 55839674 грн вартості мазуту. 
На виконання вказаної ухвали Господарського суду міста Києва 13.05.09 видано наказ у справі №41/207 про стягнення з    АЕК «Київенерго» на користь ТОВ    ; «Торговий дім «Ресурси» 55839674грн вартості мазуту, який є предметом спірного виконавчого провадження.
З огляду на викладене, оскільки предметом виконавчого провадження ВП №13930081 є примусове стягнення коштів з Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» на користь ТОВ «Торговий дім «Ресурси» в сумі 55839674 грн, а ТОВ "І.С. Інвест" є заставодержателем рухомого майна - мазуту М-100 в кількості 12066,95 тон вартістю 24978586,50 грн, положення Закону №606-XIV щодо регулювання порядку звернення стягнення на заставлене майно до спірних правовідносин не застосовуються. 
Таким чином, судами попередніх інстанцій безпідставно застосовано до спірних правовідносин положення статті 54 Закону №606-XIV та зроблено помилкові висновки про те, що предметом виконавчого провадження ВП №13930081 є заставлене майно, а позивач є заставодержателем цього майна.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Статтею 351 КАС України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин. 
Враховуючи те, що у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а рішення судів попередніх інстанцій є помилковими лише в частині застосування до спірних правовідносин положень Закону №606-XIV щодо регулювання порядку звернення стягнення на заставлене майно та, відповідно, висновків щодо того, що предметом виконавчого провадження ВП №13930081 є заставлене майно, обтяжувачем якого є позивач, згідно ч.4 ст.351 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне задовольнити касаційну скаргу та змінити оскаржувані судові рішення шляхом виключення наведених висновків з їхніх мотивувальних частин.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду , -
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" задовольнити.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року змінити у мотивувальній частині з урахуванням висновків Суду у цій справі.
В іншій частині вказані судові рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                                Н.А. Данилевич
Судді                                                                                           В.М. Бевзенко
                                                                                                    Н.В. Шевцова