Постанова
іменем України
10 вересня 2019 року
м. Київ
справа № 759/18127/15-к
провадження № 51-7696 км 18
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,                                                                       засуджених                                     ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників                                       ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого  ОСОБА_13 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та прокурора                     ОСОБА_14 , яка брала участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції,                    на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 25 січня 2017 року                      та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 травня 2018 року                                          у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015100090000732, за обвинуваченням:
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився та проживає у АДРЕСА_1 , зареєстрований на АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 10 червня 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, звільненого на підставі ст. 75 КК від відбування покарання                         з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,    
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 27              ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 289 КК;
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, котрий народився, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 18 серпня 2014 року Прилуцьким міським судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців,    
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 353, ч. 2 ст. 289,                        ч. 3 ст. 289 КК;
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, котрий народився та зареєстрований у АДРЕСА_4 , проживає на АДРЕСА_5 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289 КК;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянки України, котра народилась у смт. Гребінка Полтавської області, зареєстрована              на АДРЕСА_6 , проживає на АДРЕСА_7 , раніше не судимої,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289,                            ч. 3 ст. 289 КК;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, котрий народився та зареєстрований у АДРЕСА_8 , проживає на                                               АДРЕСА_9 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 289 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 25 січня 2017 року 
ОСОБА_15 засуджено за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 289 КК та призначено покарання: за ч. 1 ст. 263 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 289 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців без конфіскації майна. На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_15 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк                       6 років 6 місяців без конфіскації майна. На підставі ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 10 червня 2014 року та визначено ОСОБА_15 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна. За обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189,                          ч. 2 ст. 186 КК ОСОБА_15 виправдано;
ОСОБА_13 засуджено за ч. 2 ст. 353, ч. 2 ст. 289 КК та призначено покарання:                    за ч. 2 ст. 353 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч. 2 ст. 289 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна. На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_13 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна. На підставі ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Прилуцького міського суду Чернігівської області від 18 серпня 2014 року та остаточно визначено ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна. За обвинуваченням                     у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК ОСОБА_13 виправдано;
ОСОБА_16 засуджено за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК та призначено покарання:                    за ч. 1 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 2 ст. 289 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців без конфіскації майна. На підставі            ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_16 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців без конфіскації майна;
ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК та призначено покарання                                 із застосування ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці 28 днів без конфіскації майна. За обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених                ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 186 КК, ОСОБА_7 виправдано;
ОСОБА_6 засуджено за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 289 КК та призначено покарання: за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 289 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, за ч. 2 ст. 289 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років  1 місяць без конфіскації майна. На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць без конфіскації майна.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_17 147 000 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди. Прийняте рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду  ОСОБА_15 ,    ОСОБА_18 ,   ОСОБА_19 , ОСОБА_6                  та ОСОБА_7 визнані винуватими у вчиненні злочинів за наступних обставин.
На початку травня 2015 року ОСОБА_15 , перебуваючи в офісному приміщенні на вул. Гарматній, 8 у м. Києві, розробив злочинний план по незаконному заволодінню транспортними засобами, до виконання якого залучив                    ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , які відповідно до відведених їм ролей здійснювали пошук через рекламні оголошення в мережі Інтернет інформації про продаж транспортних засобів. Зібрані відомості щодо транспортних засобів останні надавали ОСОБА_15 , який обирав автомобіль для подальшого незаконного заволодіння.
Після обрання автомобіля ОСОБА_15 визначав кількість осіб злочинної групи, необхідних для вчинення кожного злочину окремо та розподіляв ролі кожного із учасників злочинної групи. ОСОБА_13 та ОСОБА_7 відповідно до розробленого ОСОБА_15 злочинного плану залучали до його виконання ОСОБА_6 , ОСОБА_16 та особу, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, а також інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб.
На початку травня 2015 року ОСОБА_15 , перебуваючи в офісному приміщенні по вул. Гарматній, 8 у м. Києві, отримавши від ОСОБА_7 відомості щодо розміщення рекламного оголошення в мережі інтернет про продаж автомобіля марки «Mazda-3», д.н.з. НОМЕР_1 , розробив злочинний план по незаконному заволодінні цим транспортним засобом, до виконання якого залучив                    ОСОБА_7 та трьох невстановлених досудовим розслідуванням осіб.
Діючи на виконання розробленого ОСОБА_15 злочинного плану, ОСОБА_7 03 травня 2015 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, за попередньою змовою групою осіб разом із трьома невстановленими досудовим розслідуванням особами відповідно до відведеної їй ролі зателефонувала власнику автомобіля «Mazda-3», д.н.з. НОМЕР_1 – ОСОБА_17 та домовилася про зустріч за адресою: м. Київ, вул. Р. Ролана, 5-В, з метою огляду даного автомобіля та перевірки його технічного стану.
Реалізуючи наступну частину злочинного плану, ОСОБА_7 04 травня                   2015 року приблизно о 14.00, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб разом з трьома невстановленими досудовим розслідуванням особами, приїхали на невстановленому досудовим розслідування автомобілі за адресою: м. Київ, вул. Р. Ролана, 5-В, де оглядали автомобіль марки «Mazda-3»,                              д.н.з. НОМЕР_1 . ОСОБА_7 запропонувала ОСОБА_17 проїхати на СТО для перевірки даного автомобіля, на що ОСОБА_17 погодився. Прибувши на з`єднання вулиць Краснодонської та Локомотивної в м. Києві, ОСОБА_7 відповідно до відведеної їй злочинним планом ролі представилася працівником виконавчої служби та повідомила ОСОБА_17 , що його автомобіль «Mazda-3», д.н.з. НОМЕР_1 перебуває під арештом у банку і підлягає негайному вилученню. Оскільки                  ОСОБА_17 відмовився виходити з автомобіля, невстановлена досудовим розслідуванням особа почала погрожувати йому фізичною розправою. Сприймаючи дані погрози як реальну небезпеку для свого життя та здоров`я, ОСОБА_17 вийшов з автомобіля.
Внаслідок цих дій ОСОБА_7 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб разом із трьома невстановленими досудовим розслідуванням особами, відповідно до розробленого ОСОБА_15 злочинного плану незаконно заволоділи автомобілем марки «Mazda-3», д.н.з. НОМЕР_1 , завдавши ОСОБА_17 значної шкоди на загальну суму 7 000 доларів США, що на момент вчинення злочину відповідно до курсу НБУ становило 147 000 грн.
Крім цього, у кінці травня 2015 року ОСОБА_15 , перебуваючи в офісному приміщенні по вул. Гарматній, 8 в м. Києві, отримавши від ОСОБА_7                            та ОСОБА_13 відомості щодо розміщення рекламного оголошення в мережі інтернет про продаж автомобіля марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_2 , розробив злочинний план, спрямований на незаконне заволодіння цим транспортним засобом, до виконання якого залучив ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та двох невстановлених досудовим розслідуванням осіб.
Діючи на виконання розробленого ОСОБА_15 злочинного плану, за попередньою змовою групою осіб разом з ОСОБА_13 та двома невстановленими особами, ОСОБА_7 30 травня 2015 року домовилась про зустріч з ОСОБА_20 біля кафе «Чілі піца», що за адресою: м. Київ,                                    вул. Срібнокільська, 3 для огляду автомобіля марки «Volkswagen Passat»,                                   д.н.з. НОМЕР_2 , в дійсності маючи намір незаконно заволодіти ним.                     ОСОБА_20 , не знаючи про злочинну мету вказаних осіб, погодився на зустріч.
Цього ж дня, о 23.30 ОСОБА_7 разом з ОСОБА_13 та двома невстановленими досудовим розслідуванням особами прибули за вказаною адресою та стали оглядати автомобіль «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_2 ,                       з метою створення хибного уявлення у ОСОБА_21 та його товариша ОСОБА_22 про намір придбати автомобіль.
31 травня 2015 року о 00.30 ОСОБА_13 , відповідно до відведеної йому ролі, повідомив ОСОБА_21 про необхідність проїхатися на даному автомобілі для оцінки технічного стану, на що ОСОБА_21 , будучи введеним в оману, погодився та передав ОСОБА_13 ключі від автомобіля. Побачивши, що під час руху автомобіля ОСОБА_21 став нервувати, з метою створення у нього уявлення про правомірність своїх дій, ОСОБА_13 увів останнього в оману та повідомив йому завідомо неправдиві відомості про те, що він є працівником міліції, пред`явивши при цьому завідомо підроблене посвідчення працівника міліції УКР № 012383, видане 18 серпня 2011 року на ім`я оперуповноваженого БНОН капітана міліції ОСОБА_23 , із фотографією з зображенням                       ОСОБА_13 . У подальшому ОСОБА_13 повідомив ОСОБА_21 про те,                  що закінчується бензин та заїхав на АЗС «WOG» на просп. Броварському, 11                         у м. Києві. Перебуваючи на АЗС «WOG», ОСОБА_13 дав ОСОБА_21 кошти  в сумі 100 грн., щоб він сплатив за пальне. Коли ОСОБА_21 вийшов                            з автомобіля та попрямував до каси, ОСОБА_7 , діючи відповідно до відведеної їй ролі, виштовхала ОСОБА_22 з салону автомобіля,                                      а ОСОБА_13 привів в дію двигун та разом з ОСОБА_7 залишив місце вчинення злочину, тим самим незаконно заволодівши автомобілем марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок вчинення злочину                       ОСОБА_20 завдано шкоди на суму 3500 доларів США, що на момент вчинення злочину відповідно до курсу НБУ становило 73 500 грн.
Крім цього, в кінці травня 2015 року ОСОБА_15 , перебуваючи в офісному приміщенні по вул. Гарматній, 8 у м. Києві, отримавши від ОСОБА_7 та ОСОБА_13 відомості щодо розміщення рекламного оголошення в мережі інтернет про продаж автомобіля марки «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_3 , розробив злочинний план, направлений на незаконне заволодіння даним транспортним засобом, до виконання якого залучив ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , та невстановлених досудовим розслідуванням осіб.
На виконання розробленого ОСОБА_15 злочинного плану ОСОБА_7                           у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, діючи відповідно до відведеної їй ролі, зателефонувала власнику автомобіля марки «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_24 та домовилася про зустріч за адресою: м. Київ,                  вул. Залісна, 8, з метою огляду даного автомобіля та перевірки його технічного стану.
Реалізуючи наступну частину злочинного плану, ОСОБА_7 та ОСОБА_13     29 травня 2015 року приблизно о 16.00 приїхали за адресою: м. Київ,                               вул. Залісна, 8 в місті Києві, оглянули автомобіль «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_3 та повідомили ОСОБА_24 , що мають намір його купити, проте потребують часу для прийняття остаточного рішення.
30 травня 2015 року в невстановлений час ОСОБА_7 разом з ОСОБА_13 приїхали за адресою: м. Київ, вул. Залісна, 8, де отримали від ОСОБА_24 ключі від автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_3 , передавши взамін як завдаток купюру номіналом 100 доларів США.
31 травня 2015 року, приблизно о 18.00 ОСОБА_15 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та невстановленими досудовим розслідуванням особами, з метою переконатися в можливості незаконного заволодіння автомобілем «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_3 , особисто оглянув даний автомобіль, повідомивши ОСОБА_24 , що кошти за даний автомобіль нададуть о 22 годині вказаного дня.
01 червня 2015 року в період часу з 01.00 до 07.00 ОСОБА_13                                           з невстановленими особами, діючи відповідно до погодженого з іншими учасниками злочинної групи плану, шляхом буксирування незаконно заволоділи автомобілем «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_3 та розпорядились ним на власний розсуд, завдавши ОСОБА_24 шкоди на суму 2 600 доларів США, що на момент вчинення злочину згідно курсу НБУ становило 54 600 грн.
Крім цього, на початку червня 2015 року ОСОБА_15 , перебуваючи в офісному приміщенні по вул. Гарматній, 8 у м. Києві, отримавши від ОСОБА_7 відомості щодо розміщення рекламного оголошення в мережі інтернет про продаж автомобіля марки «Мерседес Бенс 124 Е», д.н.з. НОМЕР_4 , розробив злочинний план по незаконному заволодінні даним транспортним засобом, до виконання якого залучив ОСОБА_7 , ОСОБА_16 та невстановлену досудовим розслідуванням особу.
Діючи на виконання розробленого ОСОБА_15 плану, ОСОБА_7 01 червня 2015 року домовилася з ОСОБА_25 про зустріч 02 червня 2015 року                             о 16:30 біля ст. метро «Шулявська» в м. Києві з метою огляду автомобіля та перевірки його технічного стану.
Реалізуючи наступну частину злочинного плану, ОСОБА_16 разом                             з невстановленою досудовим розслідуванням особою 02 червня 2015 року приблизно о 16.30 приїхав до ст. метро «Шулявська» в м. Києві, де зустрівся                       з ОСОБА_26 (під керуванням якого перебував транспортний засіб) та домовився перевірити автомобіль перед купівлею.
Перебуваючи в салоні автомобілю марки «Мерседес Бенс 124 Е», д.н.з. НОМЕР_4 , ОСОБА_16 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, представились працівниками міліції та пред`явили невстановлене досудовим розслідуванням посвідчення, повідомивши, що автомобіль підлягає вилученню.              В подальшому, проїжджаючи по вул. Перемоги, 14 у місті Києві, висловили категоричну вимогу ОСОБА_26 вийти з автомобіля. ОСОБА_26 , вважаючи, що виконує законні вимоги співробітників міліції, вийшов з автомобіля, залишивши при цьому в даному автомобілі кошти в сумі 4 000 грн.
Внаслідок незаконного заволодіння автомобілем марки «Мерседес Бенс 124 Е», д.н.з. НОМЕР_4 , потерпілому ОСОБА_25 завдано значної матеріальної шкоди на загальну суму 111 856,40 грн.
Крім цього, на початку червня 2015 року ОСОБА_15 , отримавши від ОСОБА_7 та ОСОБА_13 відомості про перебування у володінні ОСОБА_27 автомобіля «Toyota Land Cruiser», 1998 р.в., д.н.з. НОМЕР_5 , розробив злочинний план, направлений на незаконне заволодіння зазначеним транспортним засобом, відповідно до якого ОСОБА_13 та ОСОБА_7 мали домовитись про огляд автомобілю та в подальшому із залученням до вчинення злочину особи, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, ОСОБА_16 ,                        а також невстановлених осіб, незаконно заволодіти зазначеним транспортним засобом під час його огляду.
При цьому, ОСОБА_16 мав запевнити потерпілого, що він є автослюсарем та залучений для перевірки автомобіля, а ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , відповідно до розробленого злочинного плану, мали забезпечувати достовірність удаваного наміру придбати автомобіль та за зручних обставин скерувати автомобіль                        з потерпілим до місця засідки особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження та невстановлених осіб в околицях села Гнідин Київської області. При цьому особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження,                    з невстановленими особами мали обмежити потерпілого у пересуванні                             та утримувати в автомобілі (який був у розпорядженні невстановленої особи) на час, коли інші учасники переховуватимуть викрадений автомобіль та матимуть змогу безпечно залишити місце вчинення злочину.
Також, до вчинення злочину був залучений ОСОБА_6 , який мав надати автомобіль «Рено» для забезпечення вчинення злочину, виступивши водієм.
На виконання злочинного плану, розробленого ОСОБА_15 , ОСОБА_13                    05 червня 2015 року приблизно о 14.30, діючи за попередньою змовою                              з ОСОБА_16 та ОСОБА_7 , приїхав на автомобілі «Renault» під керуванням ОСОБА_6 за адресою проживання ОСОБА_28 (керування та продаж якому доручив ОСОБА_27 ) по АДРЕСА_10 .
Реалізуючи наступну частину злочинного плану, ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 спрямували потерпілого до місця засідки, де з їх слів мав очікувати їх товариш з грошовими коштами, які вони мали видати ОСОБА_28 в якості оплати вартості автомобіля.
05 червня 2015 року приблизно о 17 годині, перебуваючи на ділянці шосе «Бортничі-Рогозів», ОСОБА_13 та ОСОБА_7 повідомили ОСОБА_28 про необхідність зупинки в місці, де на них чекала особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, на невстановленому досудовим розслідуванням автомобілі марки «Mercedes» з двома невстановленими особами.
ОСОБА_28 , не усвідомлюючи дійсні наміри ОСОБА_7 , ОСОБА_16             та ОСОБА_13 зупинив автомобіль. В цей час до автомобіля підійшли особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, застосовуючи фізичну силу, витягнули ОСОБА_28 з автомобіля «Toyota Land Cruiser» та утримуючи за руки, пересадили до невстановленого досудовим розслідуванням автомобіля марки «Mercedes». По боках від ОСОБА_28 сіли ОСОБА_16 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, які близько пів години утримували ОСОБА_28 для забезпечення переховування іншими учасниками злочинної групи викраденого автомобіля «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_5 .
В свою чергу ОСОБА_13 , маючи доступ до ключів від замку запалення, завів двигун автомобіля «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_27 , та разом з ОСОБА_7 покинув місце вчинення злочину, заподіявши потерпілому збитки на суму 7 500 доларів США, що на момент вчинення злочину згідно курсу НБУ становило 157 500 грн.
Крім цього, в червні 2015 року ОСОБА_15 , отримавши від ОСОБА_7 та ОСОБА_13 відомості про перебування у володінні ОСОБА_29 автомобіля «Mercedess-Benz S500», розробив злочинний план, направлений на заволодіння зазначеним транспортним засобом, відповідно до якого ОСОБА_16 за телефоном мав домовитись про огляд автомобіля та спільно з залученими до вчинення злочину ОСОБА_6 незаконно заволодіти зазначеним транспортним засобом під час його огляду. При цьому, ОСОБА_6 мав запевнити потерпілого, що він є автослюсарем та залучений для перевірки автомобіля. ОСОБА_13 та ОСОБА_7 мали представитись подружжям                    та забезпечувати достовірність наміру придбати автомобіль на користь ОСОБА_16 , який мав удавати потенційного покупця автомобіля.
Діючи відповідно до розробленого ОСОБА_15 плану та реалізуючи злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_16 09 червня 2015 року зателефонував ОСОБА_29 та домовився про зустріч неподалік станції метрополітену «Житомирська» по проспекту Перемоги, 136 в м. Києві, для огляду автомобіля «Mercedess-Benz S500»,                       д.н.з. НОМЕР_6 . Під час зустрічі ОСОБА_16 повідомив ОСОБА_29 про свій намір придбати автомобіль. Через деякий час на місце зустрічі прибули                   ОСОБА_13 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які представившись знайомими ОСОБА_16 , та діючи згідно відведеної їм ролі, оглянули вказаний автомобіль, створюючи враження дійсного наміру його придбання. Після цього                            ОСОБА_16 , узгодивши з ОСОБА_29 умови купівлі належного йому автомобіля «Mercedes-Benz S500», не маючи на меті їх дотримуватися, домовився про зустріч наступного дня для купівлі автомобіля.
10 червня 2015 року в першій половині дня ОСОБА_13 надав ОСОБА_6 вказівку придбати снодійні засоби «Діазепам» та «Донороміл» для введення потерпілого в безпорадний або непритомний стан та надав вказівку                    ОСОБА_16 застосувати їх до потерпілого. Про застосування снодійного препаратів було відомо також іншим учасникам злочинної групи.
10 червня 2015 року, приблизно о 14.30 ОСОБА_16 зустрівся                                           з ОСОБА_29 в приміщенні кафе «Портер Паб», по проспекту Перемоги, 136               в місті Києві, а через деякий час до них приєднався ОСОБА_6 . У свою чергу ОСОБА_13 та ОСОБА_7 знаходилися неподалік вказаного кафе, слідкуючи за навколишньою обстановкою, щоб в разі виникнення небезпеки або загрози викриття повідомити інших співучасників вчинення злочину.
ОСОБА_16 , перебуваючи в приміщенні вказаного кафе, скориставшись тим, що ОСОБА_29 відійшов від столу, з метою подолання опору останнього, додав                         у каву придбані ОСОБА_6 снодійні препарати, внаслідок чого потерпілий відчув втому.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_6 та ОСОБА_16 , діючи згідно розробленого ОСОБА_15 злочинного плану, узгодженого з іншими співучасниками, скориставшись тим, що ОСОБА_29 після вживання снодійних препаратів не                  в повні мірі усвідомлював характер вчинюваних відносно нього дій, відібрали                 в нього ключі від автомобіля «Mercedes-Benz S500», д.н.з. НОМЕР_6 , який був припаркований по проспекту Перемоги, 136 в м. Києві. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 та ОСОБА_16 за допомогою викрадених                               у ОСОБА_29 ключів заволоділи автомобілем «Mercedes-Benz S500»,                            д.н.з. НОМЕР_6 , помістивши потерпілого на заднє сидіння. Приїхавши у двір будинку по АДРЕСА_11 , ОСОБА_6 та ОСОБА_16 зупинили автомобіль та запропонували потерпілому вийти з салону. ОСОБА_29 , не усвідомлюючи злочинні наміри обвинувачених, вийшов з салону.                                   В послідуючому ОСОБА_16 , застосувавши до потерпілого сльозогінний газ та поваливши його на землю, викрав з сумки останнього свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль «Mercedes-Benz S500»                             д.н.з. НОМЕР_6 , видане на ім`я ОСОБА_30 , та мобільний телефон                 «Айфон 4», вартістю 2 000 грн. Повернувшись до салону автомобіля, разом                                        з ОСОБА_6 залишив місце вчинення злочину, незаконно заволодівши автомобілем «Mercedes-Benz S500», д.н.з. НОМЕР_6 , вартістю 534 495,80 грн.
Також, ОСОБА_15 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин незаконно придбав та зберігав за місцем помешкання по АДРЕСА_1 три корпуси ручних наступальних гранат РГН-1 з запалами,                             які відносяться до боєприпасів та 11 червня 2015 року приблизно о 10.00 були вилучені співробітниками міліції під час проведення обшуку. 
Крім цього, органом досудового розслідування ОСОБА_15 та ОСОБА_7 обвинувачувались у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189 та ч. 2                           ст. 186 КК. Так, 09 квітня 2015 року приблизно о 15.00, перебуваючи у приміщенні магазину «Телевізор» на Севастопольській площі, 4 у м. Києві ОСОБА_15 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб разом з ОСОБА_7 та трьома невстановленими досудовим розслідування особами, почав вимагати                              у ОСОБА_31 кошти в сумі 2000 доларів США, погрожуючи останньому фізичною розправою. ОСОБА_32 , сприймаючи погрозу як реальну небезпеку для свого життя та здоров`я, передав ОСОБА_7 кошти в сумі                   1000 грн., якими ОСОБА_15 , ОСОБА_7 та троє невстановлених досудовим розслідуванням осіб заволоділи. 
23 квітня 2015 року приблизно об 11.00 ОСОБА_15 , діючи повторно за попередньою змовою групою осіб разом з ОСОБА_7 та трьома невстановленими досудовим розслідування особами, перебуваючи у приміщенні магазину «Телевізор» на Севастопольській площі, 4 в м. Києві, почав вимагати                              у ОСОБА_31 кошти в сумі 2000 доларів США, погрожуючи останньому фізичною розправою, при цьому заподіявши потерпілому легких тілесних ушкоджень.   ОСОБА_32 , реально сприймаючи дані погрози та насильство як реальну небезпеку для свого життя та здоров`я, передав ОСОБА_15 кошти                    у сумі 200 грн., якими ОСОБА_15 , ОСОБА_7 та троє невстановлених досудовим розслідуванням осіб заволоділи. Виходячи з приміщення даного магазину,                   ОСОБА_15 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб разом                                   з ОСОБА_7 та трьома невстановленими особа відкрито викрали телевізор «Philips 40PFL3078T/12» вартістю 8000 грн. та разом з ОСОБА_7 та трьома невстановленими особами покинули місце вчинення злочину, заподіявши потерпілому ОСОБА_33 шкоди на загальну суму 8000 грн.
За результатами судового розгляду висунуте ОСОБА_15 і ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 186 КК визнано недоведеним, у зв`язку з чим останні були виправдані.                  
Також органом досудового розслідування ОСОБА_13 обвинувачувався за                  ч. 1 ст. 358 КК у тому, що він у невстановлений досудовим розслідуванням час, місці та спосіб виготовив свальсифіковане службове посвідчення працівника міліції УКР №012383, видане 18 серпня 2011 року на ім`я оперуповноваженого БНОН капітана міліції ОСОБА_23 , з фотографією із зображенням                        ОСОБА_34 , що є документом і видається та посвідчується установою,                     яка має право видавати чи посвідчувати такі документи і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою його подальшого використання для заволодіння майном.
За результатами судового розгляду висунуте ОСОБА_13 обвинувачення за                                  ч. 1 ст. 358 КК визнано недоведеним, у зв`язку з чим останній був виправданий.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 травня 2018 року вирок місцевого суду змінено. Зараховано ОСОБА_15 , ОСОБА_35 , ОСОБА_16 та                      ОСОБА_6 у строк покарання строк їх попереднього ув`язнення з 11 червня 2015 року по 20 червня 2017 року за правилами ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону                  № 838-VIII від 26.11.2015 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по 07 травня 2018 року                               за правилами ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону № 2046-VIII від 18 травня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. У решті вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів і особі засуджених внаслідок м`якості, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо                    ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує, що під час незаконного заволодіння автомобілем «Toyota Land Cruiser» з боку засуджених мала місце погроза застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_28 , під час незаконного заволодіння автомобілем «Mersedes-Benz S500» до потерпілого ОСОБА_29 було застосовано снодійну речовину, що, на думку прокурора, свідчить про необхідність кваліфікації відповідних дій ОСОБА_13 , ОСОБА_16                              та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 289 КК, ОСОБА_15 за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 289 КК                         та ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 289 КК. Крім того, вважає, що зібрані                             у кримінальному провадженні докази є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_15 і ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189,                        ч. 2 ст. 186 КК, ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК,                   а тому суд безпідставно постановив виправдувальний вирок у цій частині, не застосувавши закон, який у даному випадку підлягав застосуванню.                                   З урахуванням тяжкості вчинених злочинів та даних про особу винних призначене засудженій ОСОБА_7 із застосуванням положень ст. 69 КК та засудженим ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 і ОСОБА_6 покарання, на думку прокурора, є невиправдано м`яким. В порушення вимог ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) зазначені доводи не отримали належної оцінки суду апеляційної інстанції, який необґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни.
У касаційній скарзі з доповненнями захисник ОСОБА_8 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо                ОСОБА_15 скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі                               п. 3 ч. 1 ст. 284 КК. Вважає, що зібрані у кримінальному провадженні                                  та досліджені судами першої та апеляційної інстанції докази є недостатніми для доведення винуватості ОСОБА_15 у вчиненні злочинів, за які його засуджено. Крім того, вказує на неправильне застосування апеляційним судом щодо                    ОСОБА_36 положень ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015                   в частині незарахування засудженому у строк покарання строку його попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 07 травня 2018 року                              з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений ОСОБА_13 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ставить питання про зміну ухвали апеляційного суду. На підставі ч. 5 ст. 72 КК                в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 просить зарахувати йому у строк покарання весь строк його попереднього ув`язнення до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_13 , також просить змінити ухвалу апеляційного суду та зарахувати ОСОБА_13 на підставі ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 весь строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.  
Позиції учасників судового провадження
У письмових запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник                    ОСОБА_8 вказала на законність і обґрунтованість вироку місцевого суду                та ухвали суду апеляційної інстанції в частині виправдання ОСОБА_15                             за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 186 КК, та просила залишити судові рішення у цій частині без зміни.
Засуджений ОСОБА_15 подав клопотання, в яких просив на підставі ч. 5 ст. 72 КК    в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 зарахувати у строк покарання весь строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу прокурора в частині скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_15 ,                        ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції та заперечив проти задоволення касаційних скарг сторони захисту.
Захисники  ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та засуджені ОСОБА_6 і ОСОБА_7 заперечили проти задоволення касаційної скарги прокурора.
Захисник ОСОБА_8 підтримала свою касаційну скаргу і вважала,                         що касаційні скарги засудженого ОСОБА_13 та захисника ОСОБА_9 також підлягають задоволенню. 
Захисник ОСОБА_9 підтримав свою касаційну скаргу та касаційну скаргу засудженого ОСОБА_13 .    
Захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_12 вважали, що касаційні скарги захисника ОСОБА_9 та засудженого ОСОБА_13 підлягають задоволенню. 
Захисник ОСОБА_37 , засуджені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вважали, що касаційні скарги захисника ОСОБА_9 та засудженого ОСОБА_13 підлягають задоволенню. При цьому, заперечили проти задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_8 .
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати                              та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції в межах доводів апеляційних скарг.
Так, залишаючи без задоволення апеляційні скарги прокурора, засуджених                 ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_38                          та ОСОБА_39 в частині встановлених місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження, апеляційний суд навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.
За встановлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_15 за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 289 КК, ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 353, ч. 2 ст. 289 КК, ОСОБА_16 за ч. 1 ст. 187,                            ч. 2 ст. 289 КК, ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК та ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27                      ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 289 КК кваліфіковані правильно.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості засуджених у вчиненні зазначених у вироку злочинів зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу. 
В основу вироку суд обґрунтовано поклав показання потерпілих, свідків, дані протоколів слідчих дій, а також показання самих засуджених, які вони дали                     в судовому засіданні. 
Зокрема, засуджена ОСОБА_7 у деталях розповіла суду про обставини підготовки та вчинення за її участю злочинів, передбачених ст. 289 КК, у яких ОСОБА_15 виступав організатором та співвиконавцем. Відповідні показання ОСОБА_7 є послідовними, логічними, узгоджуються між собою та рештою доказів у справі, в тому числі показаннями інших засуджених, потерпілих і свідків, а тому не викликають сумніву у їх достовірності. 
Дослідивши вказані докази, надавши кожному з них оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за які їх засуджено. 
Вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам                                  ст. 374 КПК. 
Таким чином, касаційна скарга захисника ОСОБА_8 у частині недоведеності винуватості ОСОБА_15 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, та відповідно необхідності закриття кримінального провадження щодо останнього не підлягає задоволенню. 
Не підлягають задоволенню й доводи касаційної скарги прокурора. 
За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку                  і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та,                      в установлених КПК випадках, – на потерпілого.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в основу обвинувачення ОСОБА_15 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186,                  ч. 2 ст. 189 КК органом досудового розслідування було покладено показання обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_31 , свідка ОСОБА_40 та протоколи пред`явлення осіб для впізнання.
Разом із тим, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_32 заперечив факти вчинення щодо нього вказаних злочинів, при цьому стороною обвинувачення не було забезпечено допит свідка ОСОБА_40 в судовому засіданні. 
За таких обставин, дослідивши надані стороною обвинувачення докази, надавши їм оцінку з точки зору належності, допустимості й достатності для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_15 та ОСОБА_7 злочинів, передбачених             ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 189 КК. 
Такий висновок суду достатньо мотивований й ґрунтуються на даних, які були належним чином перевірені в судовому засіданні та змістовно наведені у вироку.
Крім того, встановивши відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_13 дій, пов`язаних                                      з підробленням службового посвідчення працівника міліції, на відміну від його використання, суд правильно виправдав останнього за обвинуваченням                            у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК. 
Доводи прокурора про необхідність кваліфікації дій засуджених за ч. 3 ст. 289 КК за ознакою погрози застосування відносно потерпілого ОСОБА_28 насильства, небезпечного для його життя і здоров`я, та застосування відповідного насильства до потерпілого ОСОБА_29 також були предметом перевірки суду першої й апеляційної інстанцій та правильно визнані неспроможними.
За встановлених судами першої та апеляційної інстанції фактичних обставин кримінального провадження дії засуджених за епізодами незаконного заволодіння автомобілями «Toyota Land Cruiser» та «Mersedes-Benz S500»                        за ч. 2 ст. 289 КК кваліфіковано правильно. 
Призначене ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 та                   ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 50, ст. 65 КК, є необхідним                          і достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів. Підстав вважати його явно несправедливим внаслідок м`якості, про що прокурор порушив питання у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає. 
Разом із цим, колегія суддів погоджується з доводами касаційних скарг сторони захисту про неправильне застосування щодо засуджених положень ч. 5 ст. 72 КК при зарахуванні їм строку попереднього ув`язнення у строк покарання.
Так, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року і щодо неї продовжували застосовуватись заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-III від 18.05.2017, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015. У такому разі Закон               № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-III є неправильним, оскільки зворотна дія Закону                    № 2046-III як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК не допускається.
Всупереч викладеному, апеляційний суд зарахував засудженим у строк покарання за правилами ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 строк попереднього ув`язнення лише по 20 червня 2017 року, а не по день набрання вироком законної сили. 
Враховуючи викладене, касаційні скарги у відповідній частині підлягають задоволенню, а вирок місцевого суду та ухвала суду апеляційної інстанції – зміні,  у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванням ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону                 № 838-VIII від 26.11.2015, що в даному випадку підлягає застосуванню.
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК якщо задоволення касаційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь інших засуджених, від яких не надійшли скарги, суд касаційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_13 та захисника ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 25 січня 2017 року, змінений ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 травня 2018 року, та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 травня 2018 року щодо ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , а також в порядку                 ч. 2 ст. 433 КПК щодо ОСОБА_16 та ОСОБА_6  в частині застосування положень ч. 5 ст. 72 КК змінити. 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 зарахувати ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_6 у строк покарання строк                      їх попереднього ув`язнення з 11 червня 2015 року по 07 травня 2018 року                                з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.                  
 
У решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                           ОСОБА_3