ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 139/619/17
провадження № 61-30923 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - комунальна установа «Мурованокуриловецька лікарня планового лікування»,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22 серпня 2017 року в складі                     судді Тучинської Н. В. та на ухвалу апеляційного суду Вінницької області              від 26 вересня 2017 року в складі колегії суддів Ковальчука О. В.,               Войтка Ю. Б., Якименко М. М.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                КУ «Мурованокуриловецька лікарня планового лікування» та просив зобов`язати відповідача рахувати його додаткову відпустку відповідно                  до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме 14 робочих днів, а не 16 календарних днів, зобов`язати роботодавця надати                       йому недонараховані дні додаткової відпустки за 20 років і оплатити їх з урахуванням індексу інфляції.
 
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що він перебуває в трудових відносинах із відповідачем та є ліквідатором аварії на ЧАЕС 1 категорії, в зв`язку з чим має право на отримання додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати терміном 14 робочих днів на рік.
 
Однак, у порушення вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» роботодавець надає йому відпустку тривалістю 16 календарних днів, а               не 14 робочих днів.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області                      від 22 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що відповідач надавав                  ОСОБА_1 додаткову відпустку в календарних днях із дотриманням вимог пункту 22 статті 20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та статті 5 Закону України «Про відпустки».
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 26 вересня 2017 рокуапеляційну скаргу Березовського О. К. відхилено, рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22 серпня 2017 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на зазначене судове рішення.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.
 
На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України в            редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
 
Заперечення на касаційну скаргу
 
Заперечення на дану касаційну скаргу від інших учасників справи до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не надходили.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що згідно з безстроковим посвідченням серії НОМЕР_1 від 14 травня 1997 року  ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії.
 
ОСОБА_1 перебуває в трудових відносинах із КУ «Мурованокуриловецька лікарня планового лікування».
 
Сторони не заперечують, що додаткова відпустка позивачеві як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, надається роботодавцем у перерахунку на календарні дні та становить 16 календарних днів.
 
Листом від 22 червня 2017 року № 523 КУ «Мурованокуриловецька лікарня планового лікування» роз`яснила ОСОБА_1 , що з урахуванням наданих Міністерством праці України від 12 лютого 1997 року роз`яснень                  № 10/20493 щодо практичного застосування частини першої статті 5              Закону України «Про відпустки» додаткова відпустка, передбачена статтями 20, 21 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», має надаватися з розрахунку 16 календарних днів.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.
 
Статтею 74 КЗпП України передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.
 
Згідно зі статтею 76 КЗпП України тривалість щорічних додаткових відпусток, умови та порядок їх надання встановлюються нормативно-правовими актами України.
 
Відповідно до пункту 22 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які належать до категорії 1, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати терміном 14 робочих днів на рік.
 
Із 01 січня 1997 року введено в дію Закон України від 15 листопада                   1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки», статтею 5 якого встановлено, що тривалість відпусток визначається цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами України та незалежно від режимів та графіків роботи розраховується в календарних днях.

До набрання чинності вказаним законом щорічні відпустки надавалися в робочих днях.
 
Роз`ясненням Держкомпраці СРСР та ВЦРПС від 08 квітня 1967 року               № 4/П-10 передбачалося, що при введенні на підприємствах, в установах і організаціях п`ятиденного робочого тижня чергова та додаткова відпустка повинні надаватися робітникам та службовцям на встановлену чинним законодавством кількість робочих днів по календарю, а не по графіку. За рахунок другого дня відпочинку за тиждень тривалість відпустки не збільшується. За таких умов, при п`ятиденному робочому тижні вихідні дні у суботу враховувалися при визначенні щорічної відпустки і не збільшували її загальної тривалості.
 
Пунктом 2 постанови Верховної Ради України від 15 листопада 1996 року № 505/96-ВР «Про порядок введення в дію Закону України «Про відпустки», передбачено зберегти відпустки раніше встановленої загальної тривалості за працівниками, які користувалися відпусткою більшої загальної тривалості, ніж визначена відповідно до законів та інших нормативно-правових актів України, на весь час їх роботи на даному підприємстві, в установі, організації на посадах, професіях, роботах, що давало їм право на цю відпустку, та за наявності умов, за якими вона надавалася.
 
Указаною постановою передбачено, що тривалість, зокрема, додаткової відпустки для осіб, які належать до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, перераховується в установленому цією постановою порядку з робочих в календарні дні. 
 
Правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій, що такий перерахунок здійснюється відповідачем із дотриманням вимог законодавства та на підставі формули, зазначеної в указаній постанові.
 
Ураховуючи відповідні розрахунки, додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати строком 14 робочих днів на рік, передбачена пунктом 22 статті Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в перерахунку на календарні дні становить 16 календарних днів.
 
З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, що законом закріплений обов`язок роботодавця нараховувати та надавати відпустку в календарних, а не в робочих днях, а тому правові підстави для задоволення позовної вимоги про визнання незаконними дій відповідача в даній справі відсутні, оскільки відпустка надавалася ОСОБА_1 із дотриманням вимог законодавства. 
 
Правильним є також висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про надання недорахованої відпустки та її оплати з урахуванням індексу інфляції, оскільки така вимога є похідною від основної, в задоволенні якої судами відмовлено.
 
Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.
 
Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області              від 22 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області           від 26 вересня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                    Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                В. І. Журавель
 
                                                                                                                М. М. Русинчук