Постанова 
іменем України 
5 листопада 2019 року                             
м. Київ
справа № 222/418/18
провадження № 51- 1253 км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,              
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Володарського районного суду Донецької області 
від 19 листопада 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 22 січня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №  12014050640000381, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 415 Кримінального кодексу України 
(далі – КК).
 
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Володарського районного суду Донецької області від 19 листопада 2018  року  ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 415 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки. 
Звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 5 463 (п`ять тисяч чотириста шістдесят три) гривні та моральну шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати у виді судового збору в розмірі 1 409 (одна тисяча чотириста дев`ять) гривень 60 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 1 933 (одна тисяча дев`ятсот тридцять три) гривні 20 копійок.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 22 січня 2019 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 скасовано в частині цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальних збитків у розмірі 5 463 (п`ять тисяч чотириста шістдесят три) гривні та судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок та відмовлено в задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальних збитків.
В іншій частині вирок суду залишено без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він будучи військовослужбовцем військової служби військової частини польова пошта НОМЕР_1 , проходячи службу на посаді водія-гранатометника 3 реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону, в порушення ст. ст. 9, 11, 13, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст. ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних України, 9 листопада 2014 року приблизно 
о 13 годині, керуючи технічно справним автомобілем УРАЛ-43202, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по проїжджій частині вул. Свободи з боку вул. Пушкіна у напрямку вул. 1-го Травня в смт Нікольське (Володарське) Нікопольського (Володарського)району Донецької області в порушення вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України не надав перевагу у русі автомобілю «CHEVROLET LACCETI», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався по проїжджій частині вул. 1-го Травня з боку вул. Ярослава Мудрого (Чапаєва) у напрямку вул. Калинова (Каланіна), на перехресті вул. Свободи (Леніна) та вул.1-го Травня, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої водій автомобіля «CHEVROLET LACCETI» ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а пасажир ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить судові рішення щодо ОСОБА_6 скасувати в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди. Зазначає, що висновки судів як першої, так і апеляційної інстанції не відповідають вимогам матеріального законодавства при вирішенні цивільного позову, а саме у частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_7 . При цьому зазначає, що ОСОБА_6 не є належним відповідачем – володільцем джерела підвищеної безпеки, що встановлено вироком суду, а тому може нести відповідальність тільки у порядку регресу. 
 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.
У п. 1 ч. 1 і ч. 2 ст. 438 КПК передбачено, що підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього Кодексу.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК). 
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються.
Доводи захисника в касаційній скарзі про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при вирішенні цивільного позову є слушними.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. 
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі – ЦК) моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Разом з тим, за загальним правилом, встановленим ч. 2 ст. 1187 ЦК, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Проте, не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим володільцем джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися. 
Отже, вирішуючи цивільний позов, суд першої інстанції не врахував зазначені вище вимоги і не дав належної правової оцінки тому факту, що ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем Збройних сил України і проходячи службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді водія-гранатометника 3 реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону, 9 листопада 2014 року порушив вимоги п.  16.11 Правил дорожнього руху (внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода), керуючи технічно справним автомобілем УРАЛ-43202, який перебував на балансі військової частини. 
На вказані обставини не звернув уваги й суд апеляційної інстанції.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду в частині вирішення судами цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_6 на її користь моральної шкоди підлягають скасуванню, а справа в цій частині направленню на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції. 
На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436, 440–442 КПК України, Суд
у х в а л и в:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити.
Вирок Володарського районного суду Донецької області від 19 листопада 2018  року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 22 січня 2019 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_6 на її користь моральної шкоди скасувати та призначити у цій частині новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства у суді першої інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                          ОСОБА_3