ПОСТАНОВА
Іменем України

10 жовтня 2019 року 
Київ
справа № 826/14535/17
провадження № К/9901/54452/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.,
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Солом`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві та Солом`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2018 року, постановлену у складі колегії суддів: Кобаля М. І. (суддя-доповідач), Горяйнова А. М., Коротких А. Ю.
І. Обставини справи
1. У листопаді 2017 року громадянин Грузії ОСОБА_1 (надалі також Позивач) звернувся до суду з позовом до Солом`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві (надалі також Солом`янський РВ), Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві (надалі також ГУ ДМС в місті Києві), в якому просив:
1.1. визнати незаконним та скасувати рішення Солом`янського РВ від 21 жовтня 2017 року про примусове повернення в країну походження громадянина Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), яким зобов`язано ОСОБА_1 залишити територію України у термін до 22 жовтня 2017 року;
1.2. визнати незаконним та скасувати рішення про заборону на в`їзд в Україну для громадянина Грузії ОСОБА_1 , винесену заступником начальника Солом`янського РВ Р. Гаврон;
1.3. визнати незаконною та скасувати дію від 21 жовтня 2017 року про анулювання посвідки на постійне проживання громадянина Грузії ОСОБА_1 .
2. Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 29 березня 2018 року позов задовольнив частково:
2.1. визнав протиправними дії ГУ ДМС в місті Києві в особі Печерського районного відділу в м. Києві щодо неналежного повідомлення ОСОБА_1 про прийняте відносного нього 12 вересня 2017 року рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну;
2.2. визнав протиправним та скасував рішення ГУ ДМС в місті Києві в особі Солом`янського РВ від 21 жовтня 2017 року про примусове повернення в країну походження або третю країну іноземця або особи без громадянства щодо визначення терміну залишення території України;
2.3. у задоволенні решти позовних вимог відмовив.
3. Копію зазначеного рішення суду першої інстанції представник ГУ ДМС в місті Києві отримав 10 квітня 2018 року.
4. 24 квітня 2018 року представник ГУ ДМС в місті Києві подав апеляційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2018 року.
5. Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 11 травня 2018 року залишив без руху апеляційну скаргу ГУ ДМС в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2018 року з підстав пропуску апелянтом строку на апеляційне оскарження; апелянтові надано строк для усунення недоліків - десять днів з моменту отримання зазначеної ухвали.
6. На виконання зазначеної ухвали апелянт подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка обґрунтована тим, що копія рішення від 29 березня 2018 року отримана представником ГУ ДМС в місті Києві лише 10 квітня 2018 року. Також представник зазначеного відповідача наполягав на тому, що до частини заявлених позивачем вимог повинен застосовуватися загальний строк на апеляційне оскарження.
7. Ухвалою від 29 травня 2018 року Київський апеляційний адміністративний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ГУ ДМС в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2018 року.
8. Як в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху, так і в ухвалі про відмову у відкритті апеляційного провадження Київський апеляційний адміністративний суд констатував пропущення з боку ГУ ДМС в місті Києві спеціального десятиденного строку на апеляційне оскарження, встановленого статтею 288 КАС України, та відсутність підстав для його поновлення.
ІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
9. Відповідачі, вважаючи ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження постановленою з порушенням вимог процесуального закону, подали через свого представника касаційну скаргу.
10. У касаційній скарзі автор просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
ІІІ. Оцінка Верховного Суду
11. Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Цим конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
12. Згідно з частиною першою статті 293 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
13. Статтею 295 КАС України визначено таке:
1. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
2. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:
1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
3. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
14. Відповідно до частини третьої статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
15. За правилом пункту 4 частини першої статті 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
16. Частиною другою цієї ж статті обумовлено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов`язки.
17. Особливості у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України визначені статтею 288 КАС України. Згідно з частинами першою-третьою цієї статті:
Позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Адміністративні справи, визначені цією статтею, розглядаються судом за обов`язкової участі сторін у десятиденний строк з дня подання позовної заяви.
Апеляційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, визначених цією статтею, можуть бути подані в десятиденний строк з дня їх проголошення.
18. При цьому за правилами статті 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення. Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.
19. Зважаючи на викладене, ця права в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Солом`янського РВ від 21 жовтня 2017 року про примусове повернення в країну походження є терміновою в розумінні КАС України.
20. Як уже зазначено, апеляційний суд, залишаючи без руху апеляційну скаргу та в подальшому відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, виходив із того, що апелянт пропустив установлений статтею 288 КАС України десятиденний строк на апеляційне оскарження, а зазначені ним причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними.
21. Так, стаття 288 КАС України є спеціальною нормою процесуального закону, що визначає особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України, та частина третя якої встановлює спеціальні по відношенню до статті 295 КАС України строк на апеляційне оскарження (протягом десяти днів) і порядок обчислення цього строку (з дня проголошення судового рішення). При цьому зазначеною статтею не обмежено повноваження суду апеляційної інстанції щодо поновлення строку на апеляційне оскарження в порядку частини третьої статті 295 КАС України.
22. Верховний Суд зазначає, що у справах цієї категорії, які є терміновими в розумінні КАС України, надзвичайно важливим в аспекті реалізації учасником справи права на апеляційне оскарження є дотримання судом першої інстанції порядку проголошення та вручення (надсилання) копій судових рішень, визначеного частиною другою статті 271 КАС України. Недотримання судом першої інстанції цього порядку може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, з урахуванням інших фактичних обставин.
23. Як убачається з матеріалів справи, 29 березня 2018 року Окружний адміністративний суд міста Києва проголосив вступну та резолютивну частини свого рішення, повний його текст виготовлено 6 квітня 2018 року, а його копію представник відповідачів отримав 10 квітня 2018 року. Тобто, вимог частини другої статті 271 КАС України судом першої інстанції не дотримано.
24. Більше того, Окружний адміністративний суд міста Києва у рішенні від 29 березня 2018 року роз`яснив, що рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
25. Європейський суд з прав людини в Рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.
26. У рішеннях від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
27. У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
28. Зважаючи на те, що у цій справі суд першої інстанції не у повній мірі дотримався вимог частини другої статті 271 КАС України та неправильно роз`яснив строк на апеляційне оскарження цього рішення, суд касаційної інстанції вважає, що в даному випадку апелянт не допустив тривалого необ`єктивного зволікання з поданням апеляційної скарги. При цьому пропуск строку на апеляційне оскарження у цій частині позовних вимог є незначним і перегляд судового рішення суду першої інстанції не порушить принципу res judicata.
29. Окрім того, дана адміністративна справа в іншій частині позовних вимог не є терміновою в розумінні КАС України та спеціальними нормами зазначеного процесуального закону не врегульована, відтак, висновок апеляційного суду щодо застосування під час обчислення строку на апеляційне оскарження норм статті 288 КАС України для всіх заявлених у цій справі позовних вимог є помилковим.
30. Як уже зазначено, копію рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2018 року представник ГУ ДМС в місті Києві отримав 10 квітня 2018 року, а 24 квітня 2018 року подав апеляційну скаргу.
31. Отже, вказаним відповідачем у цій частині позовних вимог дотримано встановлений частиною першою статті 295 КАС України строк на апеляційне оскарження.
ІV. Висновок за результатом розгляду касаційної скарги
32. За наведеного правового регулювання та обставин справи Верховний Суд констатує, що висновок апеляційного суду про пропущення апелянтом строку на апеляційне оскарження без поважних причин та, відповідно, про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження, є помилковим.
33. Таким чином, з огляду на приписи частини першої статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження в адміністративній справі.
V. Судові витрати
34. Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві та Солом`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві задовольнити.
2. Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2018 року у справі № 826/14535/17 скасувати, а справу направити до Шостого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду на стадії вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 

Судді                                                                                                    В. М. Бевзенко

                                                                                                    Н. А. Данилевич