ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року 
м. Київ

Справа №  908/1920/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи касаційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2019 (головуючий суддя - Дармін М.О., судді: Березкіна О.В., Орєшкіна Е.В.)

за позовом Заступника керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі органу, що уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах: 1. Державної установи "Дружелюбівський виправний центр (№1)", 2. Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції
до: 1. Приватного підприємства "Агро-Транс", 2. Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області,
про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 18.08.2017 № Г-20 та зобов`язання повернути земельну ділянку,

Учасники справи: не викликалися та не повідомлялися.

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог і заперечень

1. У вересні 2018 року Заступник керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області (прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, що уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах: Державної установи "Дружелюбівський виправний центр (№1)" (позивач-1) та Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (позивач-2) до Приватного підприємства "Агро-Транс" (відповідач-1), Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)" (відповідач-2) про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 18.08.2017 № Г-20 та зобов`язання повернути земельну ділянку.

2. Позовні вимоги мотивовано тим, що Токмацькою місцевою прокуратурою встановлено, що земельна ділянка загальною площею 1247 га, яка перебуває у постійному користуванні Державної установи "Дружелюбівський виправний центр (№1)", протиправно передана у користування ПП "Агро-Транс" на підставі удаваного правочину.

3. Позивачі просили суд закрити провадження у справі у зв`язку з відмовою від позовних вимог, однак місцевим судом було відмовлено у задоволенні цього клопотання, оскільки прокурор підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на подальшому розгляді справи по суті позовних вимог.

4. Відповідач - 2 заперечуючи проти позову вказував, що у прокурора відсутні доводи щодо наявності факту порушення прав або законних інтересів позивачів у цій справі, які і підстави вважати спірний договір удаваним.

5. Третя особа підтримала позицію прокуратури, зазначаючи, що відповідач - 1 не звертався для отримання згоди щодо передачі в суборенду оспорюваної земельної ділянки та відповідної згоди Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області не надавало.

ІІ. Короткий зміст судових рішень

6. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.01.2019 у справі №908/1920/18 позовні вимоги задоволені та стягнуто з відповідачів на користь прокуратури по 1762,00 грн. витрат по сплаті судового збору при здійсненні представництва інтересів держави.

7. Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2019 провадження у справі №908/1920/18 зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 587/430/16-ц.

ІІІ. Процедура касаційного провадження у Верховному Суді

8. 25.06.2019 (згідно із поштовим штемпелем на конверті) Першим заступником прокурора Дніпропетровської області (скаржник) до Касаційного господарського суду подано касаційну скаргу на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2019 у справі № 908/1920/18.

9. Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2019 у справі №908/1920/18 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Краснов Є.В.

10. Ухвалою Верховного Суду від 22.07.2019 у справі № 908/1920/18 касаційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області залишено без руху до 22.08.2019 на підставі частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, оскільки скаржником не було додано документа, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі, встановлено Першому заступнику прокурора Дніпропетровської області строк усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали суду касаційної інстанції.

11. 23.07.2019 скаржник надав Суду платіжне доручення № 1765 від 02.07.2019 на суму 1 921 грн. 

12. Згідно з частиною 4 статті 301 Господарського процесуального кодексу України  перегляд рішень суду першої інстанції та постанов апеляційної інстанції у справах, ціна позову в яких не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, здійснюється без повідомлення учасників справи, крім справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження.

13. За приписами частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

14. Ухвалою Касаційного господарського суду від 01.08.2019 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2019 у справі № 908/1920/18. Суд ухвалив розгляд скарги здійснити у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи; визначив строк для подання відзиву на касаційну скаргу з доказами надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи до 20.08.2019.

ІV. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї

15. У касаційній скарзі скаржник просить ухвалу апеляційної інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, розгляд справи здійснювати за участю представника Генеральної прокуратури України.

16. Вимоги касаційної скарги мотивовано тим, що предмет, підстави та зміст позовних вимог, як і підстави для представництва прокурора є відмінними від таких у справі № 587/430/16-ц, а отже оскаржувана ухвала не відповідає критеріям законності та обґрунтованості і підлягає скасуванню.

17. Щодо вимог скаржника, викладених в касаційній скарзі про її розгляд за участі представника Генеральної прокуратури України, то слід зазначити наступне.

За приписами частини 13 статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.ч.5,6 ст.301 ГПК України:
"5. Перегляд ухвал суду першої та апеляційної інстанцій (крім ухвал, якими закінчено розгляд справи) здійснюється судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи.
6. З урахуванням конкретних обставин справи суд касаційної інстанції може розглянути касаційні скарги, зазначені у частинах четвертій і п`ятій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи."

Тобто, відповідно до вказаної ч.6 ст.301 ГПК України, вирішення питання про проведення судового засідання з повідомленням та викликом учасників справи при розгляді касаційних скарг, зазначених у частинах четвертій і п`ятій вказаної статті 301 ГПК, обумовлено лише власним розсудом суду касаційної інстанції з огляду на конкретні обставини справи. Ніяких інших підстав чи умов, якими має керуватися касаційний суд при вирішенні зазначеного питання, у вказаній нормі не міститься.

Крім того, в ухвалі від 18 лютого 2019 року у справі № 756/5081/14-ц Велика Палата Верховного Суду відмовляючи в задоволенні аналогічного клопотання прокурора вказала наступне:
"Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Вочевидь, "публічний характер провадження у судових органах, згаданих у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок. Публічність через прозорість, яку вона надає правосуддю, сприяє досягненню мети пункту 1 статті 6, а саме справедливому судовому розгляду, гарантія якого є одним із основних принципів будь-якого демократичного суспільства у сенсі Конвенції" (рішення від 8 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява № 8273/78, § 25).
Проте публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема і в суді касаційної інстанції. Так, у вказаній справі зазначена гарантія була забезпечена у судах першої й апеляційної інстанцій. Зокрема тому ЄСПЛ не визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції відсутність публічного розгляду у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права (рішення у справі "Axen v. Germany", § 28).
Крім того, ЄСПЛ визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі "Varela Assalino contre le Portugal" (заява № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду (рішення від 25 квітня 2002 року). У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права, а саме тлумачення норм Цивільного кодексу.
ЄСПЛ вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.
У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник не представив переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання.
Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Велика Палата Верховного Суду створила учасникам процесу у справі №756/5081/14-ц належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України."

Верховний Суд створив учасникам процесу у справі № 908/1920/18 належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ГПК України.

З урахуванням зазначеного, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення клопотання скаржника про розгляд справи за участі представника Генеральної прокуратури України, а тому відхиляє його. 

18. Відзивів на касаційну скаргу судом не отримано.

V. Фактичні обставини, встановлені судами попередніх інстанцій

19. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

20. Звертаючись до суду з даним позовом в інтересах позивачів прокурор вказував, що під час здійснення перевірки прокуратурою було встановлено, що право постійного користування державної установи на спірну земельну ділянку у передбаченому законом порядку не припинялось.

Разом з тим, між ДУ «Дружелюбівський виправний центр (№1)» та ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)» укладено договір № 1 про організацію праці засуджених та обробіток земельної ділянки від 23.05.2017. Метою вказаного договору є залучення засуджених до суспільно корисної праці згідно зі ст. 60 Кримінально-виконавчого кодексу України та забезпечення державної установи коштами для сплати податку за землю.

Зокрема, пунктом 2 зазначеного договору визначено, що послуги по проведенню сільськогосподарських робіт на земельних ділянках, виконуються силами та за рахунок ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)».

Разом з тим, як вбачається з інформації Вільнянського управління ГУ ДФС у Запорізькій області від 30.07.2018 станом на 30.07.2018 заборгованість зі сплати земельного податку за державною установою складає 791 тис. грн.

Як вбачається з інформації ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)» підприємство отримує більше прибутку при самостійному господарюванні на земельних ділянках, переданих у постійне користування.

Передача в оренду земельної ділянки, яка надана установі по виконанню покарань з метою забезпечення засуджених суспільно-корисною працею, призводить до обмеження права користування цією земельною ділянкою, що у свою чергу підриває основи державної політики у цій сфері, а також призводить до грошових втрат державного підприємства.

Таким чином, вказане свідчить про невиконання мети вказаного договору, утворення боргів та, як наслідок, призводить до необхідності додаткового фінансування виправного центру, який є бюджетною неприбутковою установою.

При цьому, ані позивач-1, ані позивач-2 не вжили самостійних заходів щодо захисту інтересів держави та звернення до суду з відповідним позовом.

Викладені порушення є порушенням інтересів держави у розумінні ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та підставою для представництва інтересів держави в суді прокуратурою області.

VІ. Короткий виклад мотивів судових рішень судів попередніх інстанцій

21. Місцевий господарський суд своє рішення про задоволення позову мотивував тим, що оскаржуваний правочин є удаваним та містить ознаки договору оренди, а у відповідача-1 не було повноважень на передачу в оренду наданих йому в постійне користування земель.

22. Приймаючи оскаржувану ухвалу про зупинення провадження у справі, апеляційним судом з`ясовано, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються, в тому числі, і на твердженнях скаржника щодо відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі позивачів в суді, а під час розгляду справи в суді першої інстанції сторони також звертали увагу суду на цю обставину.

23. Разом з цим, апеляційним судом з`ясовано і те, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2019 у справі № 587/430/16-ц прийнято до розгляду питання щодо неоднакового застосування статті 23 Закону України "Про прокуратуру". 

24. Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження за апеляційною скаргою, поданою у справі №908/1920/18, до вирішення Великою Палатою Верховного Суду питання про усунення неоднакового застосування статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

VІІ. Позиція Верховного Суду

25. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.304 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК):
"1. Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу.
3. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції."

Згідно зі ст.300 ГПК:
"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

26. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

27. Оскільки ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2019 у справі №587/430/16-ц прийнято до розгляду питання щодо неоднакового застосування статті 23 Закону України "Про прокуратуру", а апеляційна скарга серед іншого ґрунтується на доводах про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі позивачів в суді, колегія суддів касаційного суду вважає, що, зупиняючи провадження у справі, господарський суд апеляційної інстанції навів достатньо переконливих підстав щодо необхідності зупинення провадження у даній справі до розгляду справи №587/430/16-ц, а тому Центральним апеляційним господарським судом правомірно, у межах наданих йому повноважень, винесено ухвалу про зупинення провадження у справі.

28. Аргументи, викладені в касаційній скарзі, наведеного вище не спростовують.

29. Відповідно до п.1 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України: 
"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:
1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення."

Згідно з ч.1 ст.309 зазначеного Кодексу:
"Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права."

30. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про необхідність залишити касаційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

31. Оскільки в даному випадку справа не розглядалася та не вирішувалася по суті, а на розгляді по суті справа перебуває у суді апеляційної інстанції, то відповідно до положень ч.ч.1, 14 ст.129 ГПК України суд касаційної інстанції не здійснює розподіл судового збору.

Керуючись статтями ч.13 ст.8, 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2019 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2019 у справі №908/1920/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             І. Кушнір

Судді                                                                                                          Є. Краснов

                                                                                                                         Г. Мачульський