Постанова
Іменем України
 
26 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 348/608/15-ц
провадження № 61-25517св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Пасічнянська сільська рада Надвірнянського району                  Івано-Франківської області, ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2016 року у складі судді  Вінтоняк М. Б. та ухвалу Апеляційного суду              Івано-Франківської області від  30 січня 2017 року у складі колегії суддів: Горблянського Я. Д., Матківського Р. Й., Фединяка В. Д.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у  редакції Закону України від  03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконними рішень сільської ради, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю та договору купівлі-продажу земельної ділянки.
У зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , до участі в справі залучено її правонаступника - Пасічнянську сільську раду Надвірнянського району Івано-Франківської області.
Позовна заява  ОСОБА_1 мотивована тим, що їй на підставі договору дарування від 02 квітня 1997 року належить квартира  АДРЕСА_1 . Квартира розташована у одноповерховому двоквартирному будинку. 12 травня 1997 року Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації квартира № 2 в цілому зареєстрована за нею на праві особистої власності. 
На час набуття позивачем права власності на квартиру № 2, власником квартири № 1 у цьому будинку була відповідач ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Земельна ділянка, на якій розміщений зазначений будинок, приватизована не була і на час набуття позивачем права власності на квартиру знаходилася у спільному користуванні власників обох квартир.
Рішенням Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району                   Івано-Франківської області від 11 вересня 1999 року позивачу передано у постійне користування земельну ділянку площею 0,06 га, тобто частину земельної ділянки, на якій розміщений будинок  АДРЕСА_5 .
Позивач була впевнена, що ОСОБА_3 передано у постійне користування земельну ділянку такою ж площею, оскільки вони є власниками однакових за площею квартир в одному будинку і відповідно мали право на одержання в користування однакових за площею земельних ділянок.
У 2015 році, коли позивач вирішила приватизувати земельну ділянку, яка передана їй у постійне користування, із архівного витягу від 02 березня 2015 року з рішення Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від  11 вересня 1999 року дізналася, що ОСОБА_3 передано у постійне користування земельну ділянку площею 0,10 га. Тоді ж вона дізналась, що ОСОБА_3 приватизувала цю земельну ділянку, хоч вона й не погоджувала з нею межі.
Згідно з рішенням Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району                          Івано-Франківської області від 27 червня 2004 року ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1069 га в с. Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. На підставі цього рішення ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, який 12 липня 2004 року зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.
15 травня 2010 року ОСОБА_3 продала земельну ділянку площею 0,1069 га ОСОБА_2 . У договорі зазначено опис земельних меж, зокрема, що суміжним землекористувачем є чоловік позивача ОСОБА_4 , який не має земельної ділянки і не може бути межівником.
У подальшому на підставі зазначеного договору купівлі-продажу ОСОБА_2 отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку.
Про існування договору купівлі-продажу земельної ділянки, державного акта на право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку позивач дізналася 20 квітня 2015 року. 
Крім того, під час судового розгляду позивачу стало відомо про існування рішення Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 06 лютого 1998 року «Про розгляд заяв громадян», зі змісту якого відомо, що 19 січня 1998 року ОСОБА_3 звернулась до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області із заявою про поділ земельної ділянки біля її квартири.
Пасічнянська сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області на підставі заяви ОСОБА_3 , а також згідно зі статтею 27 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) вирішила поділити земельну ділянку біля будинку ОСОБА_3 та  ОСОБА_4 площею 0,16 га в такому співвідношенні: ОСОБА_3 - площею 0,0926 га; ОСОБА_4 - площею 0,0675 га.
ОСОБА_1 вважала рішення Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 06 лютого 1998 року, від 11 вересня 1999 року, від 27 червня 2004 року незаконними, а державні акти на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1069 га, кадастровий номер 2614085001:02:003:0018, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка знаходяться на  АДРЕСА_5 , видані 12 липня 2004 року ОСОБА_3 , а 09 серпня 2011 року - ОСОБА_2 , а також договір купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, оскільки вони порушують   її законні права та інтереси, як співвласника будинку   АДРЕСА_5 , якими позивача без її відома і згоди позбавлено права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться будинок, співвласником якого вона є.
Крім того, рішення Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району                         Івано-Франківської області від 27 червня 2004 року про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1069 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель на АДРЕСА_5 не надходило на зберігання до архівного відділу Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області та відсутнє у Пасічнянській сільській раді Надвірнянського району Івано-Франківської області. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскаржуваними актами індивідуальної дії права позивача не порушені, оскільки прийняті в межах чинного на той час законодавства.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції 
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін і надав їм належну правову оцінку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що Пасічнянська сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області своїм рішенням не мала права скасовувати рішення від 06 лютого 1998 року, оскільки воно є актом одноразового застосування і вичерпало свою дію фактом його виконання. Так, з Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 випливає, що оскаржуване рішення є ненормативним і по суті виконаним і не могло бути скасованим. 
Земельна ділянка біля багатоквартирного будинку є прибудинковою територією і в даному випадку необхідно було застосувати статтю 42 ЗК України. Судами не застосовано статті 28, 55 Закону України «Про землеустрій», статті 184, 198 ЗК України.
Суд не взяв до уваги, що рішення Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 27 червня 2004 року та протокол відсутні. 
У червні 2017 року Пасічнянська сільська рада Надвірнянського району                            Івано-Франківської області та ОСОБА_2 надали заперечення на касаційну скаргу, в яких просять касаційну скаргу відхилити, а ухвалені в справі судові рішення залишити без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 02 квітня 1997 року належить квартира  АДРЕСА_1 , подарована їй ОСОБА_5 
Будинок побудований у 1970 році та складається з двох квартир. У квартирі № 1 проживала   ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у квартирі № 2 проживав ОСОБА_5 , які у 1993 році приватизували ці квартири в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Відповідно до статті 42 ЗК України використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов`язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі.
Згідно з наявними матеріалами справи, власники квартири № 1 Залецька Е . Г. і квартири № 2 Шуфлін В. Д. уклали угоду про порядок користування земельною ділянкою площею 0,16 га, яка   обслуговує жилий будинок    АДРЕСА_5 , відповідно до якої ОСОБА_3 користувалася земельною ділянкою площею 0,10 га, а ОСОБА_5 - земельною ділянкою площею 0,06 га. Зазначене підтверджено засвідченою сільським головою розпискою ОСОБА_5 , в якій він зазначив, що відчужив квартиру ОСОБА_1 із земельною ділянкою площею 0,06 га, випискою з погосподарських книг за                    1977-1979 роки та за 1990-2005 роки, відповідно до яких за ОСОБА_1 обліковано 0,07 га землі, за ОСОБА_3 - 0,10 га, актом земельної комісії, відповідно до якого орієнтована площа земельної ділянки ОСОБА_1 становить 0,0701 га, з яких: 0,0076 га під житловим будинком, та фактом існування між земельними ділянками паркана.
Угода про порядок користування земельною ділянкою визнається судом, оскільки вона не порушує  права позивача, як власника квартири № 2 , не позбавляє її можливості незалежно користування своєю частиною будинку, не суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.
Рішенням Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району                   Івано-Франківської області від 06 лютого 1998 року «Про розгляд заяв громадян» на підставі заяви ОСОБА_3 поділено земельну ділянку біля будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 площею 0,16 га в такому співвідношенні: ОСОБА_3 - площею 0,0926 га; ОСОБА_4 - площею 0,0675 га. 
Згідно з рішенням Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району                          Івано-Франківської області від 11 вересня 1999 року   ОСОБА_3 передано у постійне користування для обслуговування жилого будинку  АДРЕСА_5 земельну ділянку площею 0,10 га, ОСОБА_1 - земельну ділянку площею 0,06 га.
Рішеннями Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району                        Івано-Франківської області від 30 березня та 27 червня 2004 року ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1069 га для обслуговування житлового будинку    АДРЕСА_5 .
На підставі   рішення Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району                    Івано-Франківської області від 27 червня 2004 року ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, який 12 липня 2004 року зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 010430700414.
У 2010 році ОСОБА_3 продала належну їй квартиру    АДРЕСА_8  ОСОБА_2 .
Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 15 травня 2010 року, ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1069 га, кадастровий номер 2614085001:02:003:0018, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована в с. Пасічна Надвірнянського району                            Івано-Франківської області.
На підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, який зареєстрований 09 серпня 2011 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 262400001000766.
Згідно з пунктом 7 Перехідних положень ЗК України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.
Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Частиною третьою статті 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянам. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої, сьомої, восьмої, дев`ятої, десятої цієї статті громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Установлено, що ОСОБА_7 отримала спірну земельну ділянку на підставі належно оформленої та погодженої відповідними органами технічної документації з землеустрою, в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, визначених статтею 121 ЗК України, згідно із заявою, поданою до органу місцевого самоврядування, який уповноважений на розпорядження землями комунальної власності. 
Сам по собі факт відсутності підпису ОСОБА_1 щодо погодження меж земельної ділянки у технічній документації не може свідчити про недійсність державного акта про право приватної власності на земельну ділянку за умови дотримання порядку виготовлення технічної документації на земельну ділянку, встановленого порядку землекористування між колишніми співвласниками будинку, узгодження меж земельної ділянки з іншими суміжними землекористувачами
Таким чином, позивачем не доведено факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні нею своїх прав на земельну ділянку; не встановлено, яким чином відповідачі порушують її право та не виявлено ознак незаконності оскаржуваних актів. Оскільки право власності, як абсолютне право, має захищатися лише при доведенні самого факту порушення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 .
Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про недоцільність визнання недійсним рішення Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 06 лютого 1998 року, оскільки воно скасовано рішенням Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 11 вересня 1999 року. Рішення від 06 лютого 1998 року є актом одноразового застосування, який не виконано та правомірно скасований органом місцевого самоврядування, отже, посилання позивача на порушення при цьому Рішення Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 року є необґрунтованим.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Суд касаційної інстанції вважає, що висновки судів відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судами правильно застосовано закон, який підлягав застосуванню, тому підстав для скасування судових рішень немає.
Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.
При розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 суд касаційної інстанції взяв до уваги постанову Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 467/1637/16-ц, провадження № 61-18288св18.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції  - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2017 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                                            С. Ю. Мартєв 

                                                                                                                        Є. В. Петров

                                                                                                                        В. М. Сімоненко