Постанова
Іменем України
 
04 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 686/863/17
провадження № 61-29875св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Крата В. І., 
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_3 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Пастощука М. М., Янчук Т. О., Ярмолюка О. І.,
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог   
 
У січні 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.
 
Вимоги обґрунтовував тим, що у 2012 році він уклав із ОСОБА_2 договори купівлі-продажу, відповідно до умов яких останній придбав у нього товар на суму 98 131 грн. та 68 408 грн.
 
Відповідач повернув частину товару на суму 11 910 грн та 24 520 грн, однак залишок боргу за даними договорами залишився несплаченим. 
 
Зазначав, що 14 січня 2014 року сторони домовилися про те, що борг, який виник із договорів купівлі-продажу, замінено позиковим зобов`язанням (складені відповідні розписки на суми 56 498 грн і 73 611 грн), тобто мала місце новація. 
 
17 лютого 2014 року ОСОБА_2 . склав ще одну розписку, в якій зобов`язався повернути йому (позивачу) кошти за товар у сумі 130 109 грн (об`єднані вимоги за розписками від 14 січня 2014 року), що еквівалентно 14 456  доларів США.
 
Ураховуючи те, що відповідач повернув лише 800 доларів США, позивач просив стягнути з нього заборгованість за договором позики у сумі 13 656 доларів США, що еквівалентно 370 256 грн 50 коп., та відсотки за користування коштами у розмірі 191 816 грн 58  коп.  
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25  липня 2017 року позов ФОП ОСОБА_3 задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 352 625 грн 23 коп.
 
У задоволенні решти позову відмовлено. 
 
Суд зробив висновок про доведеність факту невиконання відповідачем зобов`язань за договором позики, що є підставою для стягнення з нього боргу на користь позивача.
 
При цьому суд вважав, що зобов`язання за договором купівлі-продажу було замінене позикою.
 
Відмовляючи у стягненні відсотків, суд першої інстанції виходив із того, що відсотки на підставі статті 1048 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України стягуються лише у випадку, якщо про це зазначено в договорі, проте у розписках відсутні умови про сплату відсотків.   
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2017 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ФОП ОСОБА_3 у задоволенні позову.
 
Суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки між сторонами відсутня угода про заміну договору купівлі-продажу позиковим зобов`язанням (про новацію), підстав для стягнення коштів (позики) із відповідача відповідно до статей 1046, 1049 ЦК України, на які позивач посилався при поданні позову, немає.
 
Короткий зміст касаційної скарги  
 
У грудні 2017 року до суду касаційної інстанції від ФОП ОСОБА_3 надійшла касаційна скарга, у якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржене рішення та передати справу на новий розгляд до апеляційного суду.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2017 року поновлено ФОП ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Хмельницької області від 09  жовтня 2017 року, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
 
Справу № 686/863/17 передано до Верховного Суду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції, установивши існування між ним і ОСОБА_2 договірних правовідносин, які випливають із договору купівлі-продажу товару, наявності боргу за вказаним договором і відсутність новації, безпідставно не стягнув кошти саме за договором купівлі-продажу, внаслідок чого допустив порушення, передбачені частиною першою статті 11 та пунктів 3, 4 частини першої статті 215 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції).
 
Крім того, апеляційний суд не звернув увагу на те, що відповідач визнав свій борг і сам просив в апеляційній скарзі стягнути з нього 122 090 грн. Тобто скасовуючи рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів апеляційної скарги, що є порушенням частини першої статті 303 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції).
  
Обставини справи 
 
Суди встановили і сторонами в судовому засіданні визнано, що 14 січня 2014 року ОСОБА_2 . написав розписку про те, що в 2012 році він отримав від ОСОБА_3 товар для реалізації на загальну суму 68 408 грн (за  дорослий трикотаж); 11 січня 2014 року він повернув позивачу товар на суму 11 910 грн; залишок боргу складає 56 498 грн, який він зобов`язався повернути.
 
Того ж дня, 14 січня 2014 року, ОСОБА_2 написав ще одну розписку, у якій зазначив, що в 2012 році він отримав від ОСОБА_3 товар для реалізації на загальну суму 98 131 грн (дитячий трикотаж); 11 січня 2014 року він повернув позивачу товар на суму 24 520 грн; залишок боргу складає 73 611 грн, який він зобов`язався повернути.
 
17 лютого 2014 року ОСОБА_2 написав розписку ОСОБА_3 про те, що він бере на себе зобов`язання повернути борг за товар, взятий на реалізацію у сумі 130 109 грн (об`єднані вимоги за розписками від 14 січня 2014 року), що становить 14 456 доларів США за курсом 9 грн за 1 долар. 
 
16 січня 2017 року ОСОБА_3 надіслав ОСОБА_2 вимогу про повернення коштів за розпискою у розмірі 13 656 доларів США та відсотків за користування ними.
 
Подаючи даний позов, ФОП ОСОБА_3 посилався на те, що між сторонами мала місце новація, договір купівлі-продажу був замінений на позикове зобов`язання, яке відповідач належним чином не виконав (сплатив лише 800 доларів).
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Статтею 213 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Таким вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права
  
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
 
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК України).
 
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
 
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
 
Статтею 1053 ЦК України передбачено, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням.
 
Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).
 
Відповідно до частини другої статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).
 
Тлумачення частини другої статті 604, статті 1053 ЦК України свідчить, що під новацією необхідно розуміти одну з підстав припинення зобов`язання, яка представляє собою домовленість сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами. Борг, який виник із договору купівлі-продажу, договору найму (оренди) чи з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 483/1953/16-ц (провадження № 61-33891св18) зроблено висновок про те, що написання відповідачем боргової розписки було пов`язано з відсутністю, при укладенні договору купівлі-продажу майна, у нього грошових коштів для розрахунку з продавцем за витрати, що пов`язані з утриманням та ремонтом такого майна. При цьому, спірна розписка була складена за домовленістю сторін на забезпечення зобов`язання по оплаті ремонту та утримання майна. Між сторонами виникли правовідносини з приводу боргу, який за домовленістю сторін був замінений позиковим зобов`язанням, тому ці правовідносини повинні регулюватися положеннями статті 1053 ЦК України.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18) зроблено висновок щодо застосування положень статті 545 ЦК України і вказано, що нею передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.
 
При поданні позову ФОП ОСОБА_3 зазначав, що правовідносини за договором купівлі-продажу продажу припинилися внаслідок заміни його позиковим зобов`язанням, на підтвердження чого він надав суду відповідні розписки.
 
Зокрема, у розписці від 17 лютого 2014 року ОСОБА_2 вказав, що зобов`язується повернути ОСОБА_3 борг за товар, взятий на реалізацію в сумі 130 109 грн, що складає 14 456 доларів США за курсом 9 грн за 1 долар.
 
Наявність боргової розписки у позивача підтверджує наявність боргу.
 
За таких обставин колегія суддів вважає недоведеним факт повернення відповідачем позивачу грошових коштів за правилами статті 545 ЦК України на підтвердження повернення позики, оскільки боргова розписка залишилася у позивача.
 
Суд апеляційної інстанції у порушення норм процесуального права не надав належної оцінки розпискам, унаслідок чого зробив передчасний висновок про відмову у задоволенні позову з мотивів відсутності новації між сторонами.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, що в силу вимог статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_3 задовольнити.
 
Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | В. І. Крат
Судді: | Н. О. Антоненко     І. О. Дундар     В. І. Журавель
| М. М. Русинчук