ПОСТАНОВА
Іменем України
 
20 серпня 2019 року
м. Київ
Справа № 911/2650/17
Провадження № 12-48гс19
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Князєва В. С.,
судді-доповідача Бакуліної С. В. , 
суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Британчука В. В., Власова Ю. Л.,              Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І.,                   Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
 
за участю:
секретаря судового засідання Королюка І.В., 
позивача - Публічного акціонерного товариства «Обухівське»(представники - члени правління Школьна К. В., Несвіт В. Б.),
третіх осіб -фізична особа - підприємець Макосій Н. В.  (представники - адвокати Костюк В. О., Луцик А. А.),
 
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Обухівське» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17 січня 2019 року (головуючий Агрикова  О. В., судді Чорна Л. В., Чорногуз М. Г.) та ухвалу Господарського суду Київської області від               25 вересня 2018 року (суддя Кошик А. Ю.) у справі № 911/2650/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Обухівське» до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача -  фізичної особи - підприємця Макосій Наталії Василівни , Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про визнання незаконним і скасування розпорядження.
1. Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.1. У  вересні 2017 року до Господарського суду Київської області звернулось Публічне акціонерне товариство «Обухівське» (далі - ПАТ «Обухівське») до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - фізичної особи-підприємця Макосій Наталії Василівни , Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання незаконним і скасування розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 8 грудня 2015 року № 365 «Про затвердження проекту приватизації земель    Публічного акціонерного товариства «Обухівське» (далі - розпорядження № 365) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравенської сільських рад.
1.2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуване розпорядження № 365 не містить посилання на будь-яку із встановлених статтею 141 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) підстав припинення права позивача постійного користування 462,8975 га землі, отже, відповідачем було прийнято рішення без підстав, передбачених законодавством України, поза межами повноважень відповідача, з порушенням Конституції України та ЗК України, чим порушено право позивача на постійне користування землею.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. Справа розглядалася судами неодноразово.
2.2. Під час нового розгляду Господарський суд Київської області ухвалою від                 11 вересня 2018 року було залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
2.3. За результатами нового розгляду Господарський суд Київської області ухвалою від 25 вересня 2018 року, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17 січня 2019 року, провадження у цій справі закрив на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), дійшовши висновку про те, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а має розглядатися за правилами цивільного судочинства в суді загальної юрисдикції, так як оскарження розпорядження № 365 в першу чергу передбачає вирішення прихованого спору з громадянами - суб`єктами приватизації земель внаслідок паювання, а тому такий спір має приватноправовий характер без ознак господарського спору, оскільки це спір про цивільно-правовий інтерес осіб, які не мають статусу суб`єктів підприємницької діяльності, поза господарськими чи корпоративними відносинами, який пов`язаний з правомірністю підстав набуття громадянами прав на земельні ділянки внаслідок паювання.
3. Вимоги касаційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів
3.1. Не погоджуючись з постановою Північного апеляційного господарського суду від 17 січня 2019 року та ухвалою Господарського суду Київської області від 25 вересня 2018 року, ПАТ «Обухівське» звернулося з касаційною скаргою до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, в якій просить вказані  судові рішення скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
3.2. На обґрунтування касаційної скарги ПАТ «Обухівське» зазначило про те, що Проект приватизації земель ПАТ «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравневої сільських рад до цього часу у встановленому законом порядку не реалізовано і на підставі такого Проекту земельні ділянки не сформовано. Жодна з осіб, які залучені судом першої інстанції в якості третіх осіб, не набувала права власності на свої земельні ділянки на підставі вказаного Проекту, а тому скасування розпорядження № 365 не вплине на зареєстровані права власності таких осіб, адже такі права набуті ними на підставі Наказів Держгеокадастру у Київській області та сформовані на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
3.3. Позивач, як землекористувач, має право володіти і користуватися землями державної власності, що належать йому на праві постійного користування, а відповідач, прийняттям оскаржуваного розпорядження № 365, незаконно розпорядився землями позивача в частині зміни кількості та якості земель, незаконно позбавив ПАТ «Обухівське» права володіння та користування частиною земель та порушив право позивача на здійснення землеустрою. А тому, спір, що виник між сторонами у даній справі, є спором про право цивільне і підлягає розгляду за правилами ГПК України, оскільки такий спір є наслідком порушення права суб`єкта господарської діяльності (позивача) на земельну ділянку органом місцевого самоврядування (відповідачем).
3.4. З огляду на наведені вище доводискаржника справа була передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 302 ГПК України.
4. Доводи інших учасників справи
4.1. Відповідач та треті особи не надали суду відзиву на касаційну скаргу.
5. Позиція Великої Палати Верховного Суду у справі
5.1. Визначаючи юрисдикцію суду під час розгляду цієї справи, Велика Палата Верховного Суду керується таким.
5.2. Відповідно до частини першої статті 1 ГПК України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
5.3. Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів (абзац другий частини першої статті 2 ГПК України у згаданій редакції).
5.4. Підвідомчість господарських справ установлено статтею 12 ГПК України (у вказаній редакції), за змістом пункту 6 частини першої якої господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.
5.5. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким ГПК України викладено в новій редакції.
5.6. ГПК України в редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, також установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (пункти 6, 10, 15 частини першої статті 20 цього Кодексу).
5.7. Натомість відповідно до частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України, у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом), положення якої кореспондуються із частиною першою статті 19 цього Кодексу в редакції,чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
5.8. Разом з тим згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Аналогічну норму закріплено в частині першій статті 19 цього Кодексу в редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду. 
5.9. Таким чином, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб`єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.
5.10. При цьомувизначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.
5.11. Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, обставин у справі.
5.12. Згідно із частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. 
5.13. Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).
5.14. Водночас правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами ЗК України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.
5.15. Згідно із частинами другою та третьою статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно із частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами передбачено вказаною статтею та статтями 118, 122 ЗК України. При цьому порядок паювання земель та виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) установлено відповідно Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95                  «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» і Законом України від       5 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».
5.16. Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.
5.17. Ураховуючи, що позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання незаконним і скасування розпорядження № 365, яким  Обухівською районною державною адміністрацією Київської області затверджено                  проект приватизації земель    ПАТ «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі якого у фізичних осіб виникли підстави для отримання земельних ділянок у власність, вимоги про скасування такого розпорядження  з підстав заперечення правомірності саме складення та затвердження Проекту приватизації породжують приватноправовий спір, який за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки відповідних фізичних осіб.
5.18. При цьому доводи скаржника про те, що жодна особа, залучена судом першої інстанції в якості третьої особи, не набувала права власності на свої земельні ділянки на підставі Проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське», затвердженого спірним розпорядженням № 365, не можуть бути підставою для розгляду спору господарськими судами, адже, як встановлено судом апеляційної інстанції, саме на підставі цього Проекту приватизації Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області було прийнято близько 350 наказів про передачу земельних ділянок у власність фізичним особам, у тому числі і тим, які залучені у якості третіх осіб у цій справі.
5.19. За змістом пункту 1 частини першої статті 175 і пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, а відкрите провадження у справі підлягає закриттю, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
5.20. Отже, зважаючи на характер правовідносин у цій справі, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованих висновків про необхідність розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства, а відтак правомірно закрив провадження у справі № 911/2650/17.
5.21. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
5.22. За таких обставин касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
6. Щодо судового збору
6.1. Зважаючи на висновок Великої Палати Верховного Суду про залишення касаційної скарги без задоволення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи, покладаються на скаржника.
 
Керуючись статтями 306, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Обухівське» залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від                     17 січня 2019 року та ухвалу Господарського суду Київської області від                     25 вересня 2018 року у справі № 911/2650/17 -без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Головуючий суддя | В. С. Князєв
Суддя-доповідач | С. В. Бакуліна
Судді:                                       Н. О. Антонюк | О. Р. Кібенко
Т. О. Анцупова | Л. М. Лобойко
В. В. Британчук | Н. П. Лященко
Ю. Л. Власов | О. Б. Прокопенко
М. І. Гриців | Л. І. Рогач
Д. А. Гудима | О. М. Ситнік
В. І. Данішевська | О. С. Ткачук
Ж. М. Єленіна | В. Ю. Уркевич
О. С. Золотніков | О. Г. Яновська