Постанова
Іменем України
 
02 жовтня 2019 року 
м. Київ
 
справа № 369/10996/16-ц 
провадження № 61-12236св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Кузнєцова В. О., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
треті особи: Моторне (транспортне) страхове бюро України, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Статус»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2017 року у складі судді Ковальчук Л. М. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 24 травня 2017 року у складі колегії суддів: Суханової Є. М., Коцюрби О. П., Мережко М. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
 
У листопаді 2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «УСГ», Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Статус» (далі - ПрАТ «СК «Статус»), про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), посилаючись на те, що 07 березня 2014 року о 12 годині 30 хвилин в місті Києві по проспекту Глушкова з вини водія ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем «Nissan Micra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталася ДТП, внаслідок якої застрахований у ПрАТ «СК «УСГ» за договором добровільного страхування від 14 січня 2014 року № 28-2803-00005/00003 автомобіль «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер  НОМЕР_2 , яким керував  ОСОБА_2 , зазнав механічних пошкоджень. Загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Caddy»склала 29 070,20 грн. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 17 березня 2014 року ОСОБА_1 була визнана винною у скоєнні ДТП та притягнута до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Відповідно до умов договору страхування від 14 січня 2014 року       № 28-2803-00005/00003 позивач відшкодував Товариству з обмеженою відповідальністю «Бізнес Центр Формація» (далі - ТОВ «Бізнес Центр Формація») як власнику пошкодженого автомобіля «Volkswagen Caddy» завдану шкоду в розмірі 28 320,20 грн (за виключенням франшизи в сумі 750 грн). Цивільно-правова відповідальність  ОСОБА_1 як власника транспортного засобу «Nissan Micra» з реєстраційним номером НОМЕР_1 не була застрахована у встановленому законом порядку, оскільки зазначений у довідці про ДТП № 9358816 страховий поліс ПрАТ «СК «Статус» № АС/0811116 стосувався транспортного засобу з реєстраційним номером НОМЕР_3 , про що свідчить витяг з централізованої бази даних МТСБУ. Таким чином, Товариство набуло право вимоги саме до особи, з вини якої сталася ДТП. Враховуючи викладене, ПрАТ «СК «УСГ» просило стягнути з відповідача на свою користь 28 320,20 грн на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, та понесені судові витрати.
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «УСГ» 28 320,20 грн на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Вирішено витання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що зазначений у довідці про ДТП № 9358816 страховий поліс ПрАТ «СК «Статус» № АС/0811116 передбачає страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 як власника транспортного засобу з реєстраційним номером НОМЕР_3 , який не співпадає з реєстраційним номером ( НОМЕР_1 ) автомобіля, на якому було скоєно ДТП. На виконання умов договору добровільного страхування від 14 січня 2014 року № 28-2803-00005/00003 на підставі рахунку від 13 березня 2014 року№ СЗ00277478/СС00188819, ремонтної калькуляції від 22 березня 2014 року № СЗ00277478 та страхового акта від 28 березня 2014 року № ДККА-35073 ПрАТ «СК «УСГ» перерахувало на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» (далі - ТОВ «Автосоюз»), яке здійснило ремонт пошкодженого автомобіля, в рахунок відшкодування збитків грошові кошти в сумі 28 320,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 28 березня 2016 року № 8321. Таким чином, до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги до  ОСОБА_1 як особи, відповідальної за завдані збитки.
 
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24 травня 2017 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 відхилено. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2017 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.
 
У червні 2017 року  ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, з урахуванням уточнених вимог, просила скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 24 травня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неповно встановили обставини справи та неналежним чином дослідили докази. Місцевий суд безпідставно послався на ремонтну калькуляцію від  22 березня 2014 року № СЗ00277478, яка відсутня в матеріалах справи. Крім цього, в рахунку ТОВ «Автосоюз»від 13 березня 2014 року № СЗ00277478/СС00188819 відсутній перелік пошкоджених деталей та виконаних робіт і в порушення вимог законодавства зазначено, що вартість однієї нормо-години без врахування податку на додану вартість (далі - ПДВ) становить аж 24 225,17 грн. Також в матеріалах справи відсутні акт огляду та фотографії пошкодженого автомобіля, експертиза або звіт про оцінку матеріального збитку. Товариство не надало належних доказів на підтвердження розміру понесених ним реальних збитків. Суди проігнорували той факт, що ПрАТ «СК «УСГ» не надало ремонтної калькуляції від 22 березня 2014 року № СЗ00277478, хоча в позовній заяві вказувало про існування цього документа. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Києво-Святошинського районного суду Київської області.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
05 березня 2018 року справу № 369/10996/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.
 
Позиція Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
 
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
 
Судами встановлено, що 14 січня 2014 року між ПрАТ «СК «УСГ» та ТОВ «Бізнес Центр Формація» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2803-00005/00003, за яким був застрахований автомобіль «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер  НОМЕР_2 , загальна страхова сума - 150 000 грн.
 
07 березня 2014 року о 12 годині 30 хвилин в місті Києві по проспекту Глушкова з вини водія ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем «Nissan Micra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено застрахований за вищевказаним договором автомобіль «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер  НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 
 
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 17 березня 2014 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
 
Цивільно-правова відповідальність  ОСОБА_1 як власника транспортного засобу «Nissan Micra» з реєстраційним номером НОМЕР_1 не була застрахована у встановленому законом порядку, оскільки зазначений у довідці про ДТП № 9358816 страховий поліс ПрАТ «СК «Статус» № АС/0811116 передбачає страхування відповідальності  ОСОБА_1 як власника транспортного засобу з реєстраційним номером НОМЕР_3 , що не співпадає з реєстраційним номером автомобіля, на якому було скоєно ДТП.
 
Згідно з рахунком від 13 березня 2014 року№ СЗ00277478/СС00188819, складеним ТОВ «Автосоюз», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер   НОМЕР_2 , становить 29 070,20 грн.
 
На виконання умов договору добровільного страхування від 14 січня 2014 року       № 28-2803-00005/00003 на підставі рахунку від 13 березня 2014 року№ СЗ00277478/СС00188819, ремонтної калькуляції від  22 березня 2014 року № СЗ00277478 та страхового акта від 28 березня 2014 року № ДККА-35073 ПрАТ «СК «УСГ» перерахувало на рахунок ТОВ «Автосоюз», яке здійснило ремонт пошкодженого автомобіля, в рахунок відшкодування збитків грошові кошти в сумі 28 320,20 грн (без врахування франшизи в розмірі 750 грн), що підтверджується платіжним дорученням від 28 березня 2016 року № 8321.
 
Відповідно до частин шістнадцятої, сімнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.
 
Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).
 
Згідно з частиною другою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.
 
Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
 
Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування».
 
У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.
 
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.
 
Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.
 
Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
 
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
 
При застосуванні наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
 
Отже, відносини між ПрАТ «СК «УСГ» та ТОВ «Бізнес Центр Формація» у цій справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
 
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди  ОСОБА_1 , в порядку суброгації.
 
Як зазначено вище, цивільно-правова відповідальність  ОСОБА_1 як власника транспортного засобу «Nissan Micra» з реєстраційним номером НОМЕР_1 не була застрахована у встановленому законом порядку.
 
З огляду на викладене у справі, яка переглядається, відшкодування шкоди в повному обсязі здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участі деліквента (особи, яка винна у скоєнні ДТП) та потерпілого, або іншої особи, до якої у встановленому порядку перейшло право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди. У спірних правовідносинах такою особою є страховик ТОВ «Бізнес Центр Формація» - ПрАТ «СК «УСГ», яке забезпечило майнові інтереси потерпілого у відносинах майнового страхування.
 
Відповідно до частин першої, четвертої статті 60 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
 
Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій дійшли правильного по суті висновку про те, що до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке ТОВ «Бізнес Центр Формація» як страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до  ОСОБА_1 як особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована у встановленому законом порядку, то з неї підлягає стягненню вся сума фактично понесених позивачем витрат(реальні збитки).
 
Статтею 212 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
 
Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 212-215, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.
 
Доводи касаційної скарги про те, що місцевий суд безпідставно послався на ремонтну калькуляцію від 22 березня 2014 року № СЗ00277478, яка відсутня в матеріалах справи, не заслуговують на увагу, оскільки суд не давав оцінки вказаному документу, а лише зазначив про те, що на виконання умов договору добровільного страхування від 14 січня 2014 року № 28-2803-00005/00003на підставі, в тому числі зазначеної калькуляції, ПрАТ «СК «УСГ» перерахувало на рахунок ТОВ «Автосоюз» грошові кошти в сумі 28 320,20 грн. Як зазначено вище, здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта. ПрАТ «СК «УСГ» додало до позовної заяви страховий акт від 28 березня 2014 року № ДККА-35073, за яким було проведено виплату страхового відшкодування.
 
Аргументи заявника про те, що в рахунку ТОВ «Автосоюз»від 13 березня 2014 року№ СЗ00277478/СС00188819 відсутній перелік пошкоджених деталей та виконаних робіт і в порушення вимог законодавства зазначено, що вартість однієї нормо-години без врахування ПДВ становить аж 24 225,17 грн, є неспроможними, так як вказана сума є вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, тобто включає в себе як вартість деталей, що замінюються, так і вартість ремонтних робіт. При цьому підприємство, яке здійснює відновлювальний ремонт, зобов`язане зазначити перелік замінених деталей в акті виконаних робіт, а не в рахунку.
 
Посилання  ОСОБА_1 на те, що лише звіт про оцінку майна або висновок експерта є належним доказом на підтвердження завдання збитків, не заслуговують на увагу, оскільки під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені.
 
Аргументи касаційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні акт огляду та фотографії пошкодженого автомобіля, є неспроможними, оскільки ці докази не мають вирішального значення для правильного вирішення цієї справи. Крім того, відповідач не заявляла клопотання про їх витребування. Справа вирішена судами на підставі наданих сторонами доказів, які правильно оцінені в тому числі на предмет їх достатності.
 
Доводи касаційної скарги про те, що Товариство не надало належних доказів на підтвердження розміру понесених ним реальних збитків, також не заслуговують на увагу, так як на виконання ремонтних робіт пошкодженого автомобіля ПрАТ «СК «УСГ» перерахувало на рахунок ТОВ «Автосоюз» в рахунок відшкодування збитків грошові кошти в сумі 28 320,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 28 березня 2016 року № 8321. Таким чином, позивач довів факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір.
 
Суди правильно застосували до спірних правовідносин положення статті 993 ЦК України та обґрунтовано виходили з того, що після виплати страхового відшкодування до ПрАТ «СК «УСГ» перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Разом з цим Верховний Суд визнає помилковим висновок судів про те, що таке право позивач набув у порядку регресу. Правильним в оцінці спірних правовідносин є висновок про те, що згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, в межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
 
Також суди помилково вказали про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
 
Відступаючи від зазначеного висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
 
Проте, враховуючи, що у справі, яка переглядається, суди встановили, що відповідачем не було укладено відповідного договору страхування, а також те, що окремі недоліки оскаржуваних судових рішень не вплинули на правильність правового результату вирішення справи, Верховний Суд, застосувавши правило частини другої статті 410 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на вирішення спору та відповідний правовий результат не впливають.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.
 
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Оскільки виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2017 року та ухвали Апеляційного суду Київської області від 24 травня 2017 рокубуло зупинене ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2017 року, у зв`язку із залишенням цих судових рішень без змін необхідно поновити їх виконання.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 24 травня 2017 року залишити без змін. 
 
Поновити виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2017 року та ухвали Апеляційного суду Київської області від 24 травня 2017 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | В. О. Кузнєцов
Судді: | В. М. Ігнатенко    С. О. Карпенко
| В. А. Стрільчук
| М. Ю. Тітов