ПОСТАНОВА
Іменем України

30 вересня 2019 року 
Київ

справа № 820/4503/17
адміністративне провадження № К/9901/6791/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 820/4503/17
за позовом Головного управління ДФС у Харківській області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про скасування постанови
за касаційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області
на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2017 року, ухвалену суддею Заічко О.В., та
на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого - судді Сіренко О.І., суддів: Спаскіна О.А., Любчич Л.В.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обгрунтування
Головне управління ДФС у Харківській області (далі - позивач) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило скасувати постанову від 11 вересня 2017 року ВП № 53806828 Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - відповідач) по виконавчому провадженню № 53806828 про накладення штрафу на Головне управління ДФС у Харківській області в розмірі 5100 грн, як таку, що суперечить нормам чинного законодавства.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ГУ ДФС у Харківській області вживалися всі необхідні заходи щодо виконання судового рішення, а тому вважають оспорювану постанову незаконною.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2017 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову              Головного управління ДФС у Харківській області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про скасування постанови.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що державний виконавець, приймаючи спірну постанову, діяв на підставі, в межах та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», оскільки на час винесення постанови від 11 вересня 2017 року по виконавчому провадженню № 53806828 Головне управління ДФС в Харківській області в строк, наданий державним виконавцем, рішення суду не виконало.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
22 січня 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року у справі № 820/4503/17.
У касаційній скарзі скаржник просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Головного управління ДФС у Харківській області задовольнити.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що відповідач, посилаючись при прийнятті постанови ВП №53806828 від 04 серпня 2017 року на статті 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", порушив основну вимогу вказаних норм закону - невиконання без поважних причин судового рішення. 
У касаційній скарзі скаржник вказує, що неможливість виконання судового рішення зумовлена відсутністю законодавчого механізму відшкодування сум податку на додану вартість по заявам, поданим до 01.02.2016, за якими станом на 01.01.2017 суми не відшкодовані з бюджету.
Законом України від 21.12.2016 № 1797-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні", який набрав чинності з 01.01.2017, було запроваджено новий порядок відшкодування податку на додану вартість.
Зміни, внесені до пункту 200.12 статті 200 ПК України, передбачають, що відшкодування узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється органом казначейства після відображення таких сумв Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування. Раніше контролюючий орган був подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.
При цьому, цим же Законом підрозділ 2 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України доповнено пунктом 56 наступного змісту:
До 1 лютого 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету.
Відшкодування узгоджених сум податку на додану вартість, зазначених у такому реєстрі, здійснюється в хронологічному порядку відповідно до черговості надходження заяв про повернення таких сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість в межах сум, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік. Розподіл сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік, між Тимчасовим реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та Реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість здійснюється Кабінетом Міністрів України.
Формування, ведення та офіційне публікування Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються у порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу".
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 № 26 затверджено Порядок ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість. Згідно із даним Порядком формування реєстру здійснюється автоматично на підставі баз даних органу державної фіскальної служби (інформаційної системи "Податковий блок") та Казначейства.
В той же час, на момент розгляду даної справи судом жодним нормативно-правовим актом не передбачено ані механізму відшкодування сум податку на додану вартість, включених до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, ані структуру такого реєстру.
Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження за скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року у справі №820/4503/17 за позовом Головного управління ДФС у Харківській області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про скасування постанови.      
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 21 червня 2019 року №803/0/78-19 у зв`язку із зміною спеціалізації та введенням до іншої палати судді - доповідача Желтобрюх І.Л. (Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20.05.2019 № 14), що унеможливлює його участь у розгляді касаційних скарг, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк А.Г., Соколов       В.М.        
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько       Л.О. від 27 вересня 2019 року дана касаційна скарга була прийнята до провадження, закінчено підготовчі дії та призначено її до розгляду в попередньому судовому засіданні.
Позиція інших учасників справи 
Від відповідача відзиву на касаційну скаргу не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України  не перешкоджає касаційному перегляду справи.
Установлені судами фактичні обставини справи
08 листопада 2016 року постановою Харківського окружного адміністративного суду по справі №820/4334/16 задоволено у повному обсязі адміністративний позов приватного сільськогосподарського підприємства «Україна» до Салтівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області, третя особа - Куп`янське УДКСУ Харківської області, про зобов`язання вчинити певні дії.
Зобов`язано Салтівську ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області надати до Куп`янського УДКСУ Харківської області висновок щодо відшкодування з Державного бюджету України приватному сільськогосподарському підприємству «Україна» суму податку на додану вартість у розмірі 72974,00 грн за грудень 2014 року.
Зобов`язано Салтівську ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області надати до Куп`янського УДКСУ Харківської області висновок щодо відшкодування з Державного бюджету України приватному сільськогосподарському підприємству "Україна" суму податку на додану вартість у розмірі 114455,00 грн за грудень 2014 року.
Зобов`язано Салтівську ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області надати до Куп`янського УДКСУ Харківської області висновок щодо відшкодування з Державного бюджету України приватному сільськогосподарському підприємству «Україна" суму податку на додану вартість у розмірі 91872,00 грн за січень 2015 року.
12 січня 2017 року постановою Харківського апеляційного адміністративного суду було змінено постанову суду першої інстанції в частині визначення органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів до якого подається висновок податковим органом, а саме замість Куп`янська УДКСУ Харківської області слід вважати Управління державної казначейської служби України у Дворічанському районі Харківської області. В іншій частині постанову суду залишено без змін. 
Зазначені судові рішення є такими, що 12 січня 2017 року набрали законної сили.
13 березня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України було відкрито касаційне провадження та ухвалою від 20 квітня 2017 року відмовлено в задоволенні заяви (клопотання) Салтівській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про зупинення виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року у справі № 820/4334/16.
На виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження ВП № 53806828 з примусового виконання виконавчого листа №820/4334/16 виданого Харківським окружним адміністративним судом 22 лютого 2017 року, про зобов`язання Салтівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області надати до Управління державної казначейської служби України у Дворічанському районі Харківської області висновок щодо відшкодування з Державного бюджету України приватному сільськогосподарському підприємству "Україна" суми податку на додану вартість у розмірі 72974,00 грн за грудень 2014 року (а.с. 38).
Постановою від 04 травня 2017 року було відкрито виконавче провадження ВП       №       53806828 та зобов`язано боржника виконати рішення суду по справі №820/4334/16 впродовж 10 робочих днів (а.с. 39).
Копію постанови про відкриття виконавчого провадження у встановленому статтею 28 Закону України "Про виконавче провадження" порядку надіслано сторонам виконавчого провадження рекомендованими листами з повідомленням про вручення та отримано боржником - Салтівською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Харківській області, що не заперечувалось представниками сторін.
15 травня 2017 року Салтівська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Харківській області листом № 420/10/20-26-10 повідомила державного виконавця, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року у справі №       820/4334/16, набрала законної сили 12 січня 2017 року, а 01 січня 2017 року Законом України від 21.12.2016 р. N 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового Кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», значно звужені повноваження державних податкових інспекцій.
Боржником було повідомлено, що у зв`язку з тим, що судове рішення набрало законної сили вже після внесення змін до Податкового кодексу України, Салтівська ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області не має повноважень для виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року у справі №       820/4334/16, оскільки повноваженнями щодо адміністрування податків наділене Головне управління ДФС у Харківській області відповідно до п. 19-1.1.1 ст. 19-1 Податкового Кодексу України (а.с. 40-41).
26 травня 2017 року у зв`язку з вищезазначеним державний виконавець в порядку статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з поданням (заявою) про заміну сторони виконавчого провадження.
22 червня 2017 року ухвалою Харківського окружного адміністративного суду по справі №820/4334/16 зазначене вище подання задоволено та замінено сторону у виконавчому провадженні ВП№53806828 від 04 травня 2017 року з примусового виконання виконавчого листа Харківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №820/4334/16 з Салтівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області на Головне управління ДФС у Харківській області (а.с. 42-45).
Після набрання ухвалою законної сили державним виконавцем винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження ВП № 53806828 від 04 серпня 2017 року (а.с. 46)
Вказану постанову було направлено на адресу ГУ ДФС у Харківській області супровідним листом від 04 серпня 2017 року № 53806828/11 рекомендованим листом, у якому, серед іншого, адресату було повідомлено, з посиланням на частину 5 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" що для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Також, ГУ ДФС в Харківській області вказаним листом було направлено копію постанови про відкриття виконавчого провадження та повідомлено про наслідки невиконання постанови Харківського окружного адміністративного суду 08 листопада 2016 року та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року у справі №  820/4334/16, які унормовані статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 47).
Зазначений лист разом з копіями постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та про заміну сторони виконавчого провадження - боржника було отримано ГУ ДФС в Харківській області 16 серпня 2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 48).
В подальшому, внаслідок невиконання ГУ ДФС у Харківській області без поважних причин постанови Харківського окружного адміністративного суду 08 листопада 2016 року та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 рокуу справі №820/4334/16 на Головне управління ДФС у Харківській області постановою державного виконавця від 11 вересня 2017 року було накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. (а.с. 49).
Станом на 27 жовтня 2017 року вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій по справі №820/4334/16 боржником - ГУ ДФС у Харківській області не виконано, що також слідує із заяви уповноваженого представника стягувача (а.с. 50).
Головне управління ДФС в Харківській області, не погоджуючись з постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 11 вересня 2017 року про накладення штрафу, звернулось до суду про її оскарження.
Позиція Верховного Суду
Релевантні джерела права й акти їх застосування

Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VІІІ), який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VІІІ підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до статті 26 Закону №1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною 5 статті 26 Закону №1404-VІІІ унормовано, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина 1 статті 28 Закону №1404-VІІІ ).
У відповідності до частини другої статті 74 Закону №1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Статтею 1 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) є сукупністю дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами частини 1 статті 13 Закону № 1404-VІІІ  під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно частини 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Статтею 63 Закону №1404-VІІІ визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Відповідно до частини 5 статті 15 Закону, у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Статтею 75 Закону № 1404-VІІІ встановлено відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.
Відповідно до приписів частини 1 статті 75 Закону № 1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.           
Згідно частини 3 статті 211 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що кореспондує нормі частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017).
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень на момент їх ухвалення визначалися статтею 159 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017), відповідно до якої судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справ, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень в КАС України в редакції після 15.12.2017 визначаються статтею 242, відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Як слідує з матеріалів справи, на підставі ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року у справі №820/4334/16 про заміну сторони виконавчого провадження ВП № 53806828 з примусового виконання виконавчого листа Харківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №820/4334/16, якою замінено боржника Салтівську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Харківській області - Головним управлінням ДФС у Харківській області, до останнього перейшов обов`язок з виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду 08 листопада 2016 року та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року у справі №820/4334/16, які набрали законної сили.
В силу приписів статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно з частини 1 статті 255 КАС України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Положеннями частин 2, 3 статті 14 КАС України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивачем, як правонаступником Салтівської об`єднаної ДПІ Головного управління ДФС у Харківській області, постанову Харківського окружного адміністративного суду 08 листопада 2016 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року у справі №820/4334/16, які набрали законної сили та на виконання яких було видано вказаний вище виконавчий лист, у строк, встановлений державним виконавцем виконано не було, що зумовлює наявність застосування відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 75 Закону.
При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що державним виконавцем було належним чином виконано вимоги Закону №1404-VІІІ та направлено боржнику рекомендованим листом постанову про заміну сторони виконавчого провадження та постанову про відкриття виконавчого провадження.
Враховуючи факт заміни неналежного боржника та направлення вищевказаних постанов на адресу належного боржника та отримання їх останнім 16 серпня 2017 року, відповідний 10 - тиденний строк робочих днів для виконання ГУ ДФС постанови Харківського окружного адміністративного суду 08 листопада 2016 року та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року у справі №820/4334/16, вірно обраховано державним виконавцем з 16 серпня 2017 року.
Доводи ГУ ДФС в Харківській області про те, що ним вживались всі необхідні заходи щодо виконання судового рішення, не знайшли свого підтвердження як в ході судового розгляду даної справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції, оскільки позивачем як під час розгляду в суді першої, так і апеляційної інстанції не було надано жодних доказів вчинення будь-яких дій, направлених на виконання ним рішення державного виконавця № 53806828. У зв`язку з цим суди попередніх інстанцій дійшли висновку про безпідставність цих доводів.
Колегією суддів відхиляються доводи скаржника про неможливість виконання судового рішення, яка зумовлена відсутністю законодавчого механізму відшкодування сум податку на додану вартість по заявам, поданим до 01 лютого 2016 року, за якими станом на 01 січня 2017 року суми не відшкодовані з бюджету, у зв`язку із запровадженням нового порядку відшкодування податку на додану вартість Законом України від 21.12.2016 № 1797-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні", який набрав чинності з 01.01.2017, як підстава касаційної скарги з огляду на таке.
Скаржником рішення не було виконано, а наведені ним підстави щодо зміни з  01.01.2017 порядку відшкодування з Державного бюджету України сум ПДВ не є поважними причинами невиконання, оскільки спірні правовідносини, з приводу яких подано позов в рамках справи №820/4334/16, виникли в період дії порядку, що унормований редакцією статтею  200 ПК України, яка була чинною на час виникнення таких правовідносин, а отже, врегульовані саме такою редакцією.
У свою чергу, при виникненні складності у процесі виконанні виконавчого листа №820/4334/16 з обставин, які наведені позивачем, останній, як і відповідач, не були позбавлені можливості звернення до суду в порядку статті 263 КАС України з заявою про зміну чи встановлення порядку виконання судового рішення.
Доказів наявності такого звернення та результатів його розгляду судом не встановлено,  що у свою чергу, не спростовує факту наявності в рамках розгляду справи № 820/4503/17 обставин, з якими Закон пов`язує застосування до позивача відповідальності за частиною 1 статті 75 Закону.
Доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів попередніх інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.
За такого правового регулювання, предмета і підстави позову в даному адміністративному спорі, Верховний Суд встановив, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов до обґрунтованого та законного висновку про відмову у задоволення адміністративного позову.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги.
На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскаржених судових рішень відсутні.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат.
З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.
2. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк 
 В.М. Соколов 
Судді Верховного Суду