Постанова
Іменем України 
12 вересня 2019 року
м. Київ
справа №626/198/18 
провадження № 51-9351км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 
прокурора                                         ОСОБА_5 
засудженого                                  ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції
захисника                                       ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Красноградського районного суду Харківської області від 29 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017220350000833, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
 
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Красноградського районного суду Харківської області від 29 березня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України, із урахуванням вимог ст.ст. 98, 102 КК України  до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років без конфіскації майна.
За вказаним вироком засуджено ОСОБА_8 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.
Згідно з вироком неповнолітнього ОСОБА_6  визнано винним у тому, що він 08 грудня 2017 року, приблизно о 22:30, спільно з неповнолітнім ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння поблизу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , помітивши ОСОБА_9 , який внаслідок алкогольного сп`яніння перебував у безпорадному стані та спав на території прилеглій до домоволодіння за вищевказаною адресою, діючи за попередньою змовою, з раптово виниклим прямим умислом, направленим на здійснення нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_9 , з метою заволодіння майном останнього, з корисливим мотивом здійснили розбійний напад на потерпілого, завдавши останньому множинні удари ногами в ділянку голови та тіла, чим спричинили потерпілому тяжкі тілесні ушкодження. Далі, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_6 заволоділи майном ОСОБА_9 у вигляді сигарет марки "Strong"     вартістю 14,10 грн. та грошей в сумі 11,00 грн., після чого з місця події зникли та вищевказаним майном розпорядились на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 25, 10 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2018 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
 
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений фактично порушує питання про зміну судових рішень у зв`язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість та просить пом`якшити призначене йому покарання. Вважає, що суди призначили йому невиправдано суворе покарання, в повній мірі не врахували, що він вчинив злочин у неповнолітньому віці і є сиротою.
 
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу засудженого не надходило.
У судовому засіданні  засуджений  та його захисник підтримали подану скаргу, а прокурор  заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України  підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 та кваліфікація його дій у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в касаційній скарзі не оспорюються у зв`язку з чим судові рішення в цих частинах колегією суддів не перевіряються.
Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 про суворість призначеного покарання є безпідставними.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Мінімальні стандартні правила ООН, що стосуються провадження правосуддя стосовно неповнолітніх (“Пекінські правила”) прийняті резолюцією 40/33 Генеральної Асамблеї 1985 року, спрямовують на те, що система правосуддя по відношенню до неповнолітнього направлена в першу чергу на забезпечення добробуту неповнолітнього й забезпечення того, що любі міри впливу на останнього були завжди пропорційні, як з індивідуальними даними особистості правопорушника, так із обставинами правопорушення.
Місцевий суд при призначенні ОСОБА_6 покарання, а апеляційний суд, погоджуючись із таким рішенням, урахували ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують покарання, та навели у вироку і ухвалі переконливі підстави прийняття такого рішення.
Так, суд урахував, що вчинене засудженим кримінальне правопорушення відноситься до категорії особливо тяжких. Окрім того, суд зважив на те, що засуджений вчинив злочину в стані алкогольного сп`яніння, що було визнано обтяжуючою обставиною.
Не залишилися без оцінки суду й ті обставини та дані про особу засудженого, на які є посилання в касаційній скарзі. Зокрема, суд узяв до уваги те, що засуджений  має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, його задовільну характеристику з місця навчання,  а також те, що він скоїв злочин у неповнолітньому віці, визнав свою провину, активно сприяв розкриттю злочину - ці обставини суд розцінив як такі, що пом`якшують покарання.
Також суд зважив на індивідуальний ступінь тяжкості вчиненого засудженим діяння, який зумовлений його конкретними об`єктивними (об`єктом злочину, характером діяння) та суб`єктивними (зокрема мотивом вчинення злочину) ознаками, конкретні обставини кримінального провадження, а також роль засудженого у вчиненні кримінального правопорушення. З огляду на все це суд дійшов обґрунтованого висновку про суспільну небезпечність засудженого, а відтак, і про неможливість досягти мети його виправлення та попередження нових злочинів без ізоляції від суспільства та із додержанням принципу індивідуалізації призначив ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 98, 102 КК України  в мінімальних межах санкцій кримінального закону, за яким його засуджено.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що вказані обставини, які пом`якшують покарання та дані про особу засудженого за своєю суттю не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого діяння. 
За таких обставин слід визнати, що призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження нових злочинів, а підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість, про що зазначає засуджений у касаційній скарзі, не вбачається, як і не вбачається підстав для пом`якшення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.
Крім того, аналогічні за змістом доводи про пом`якшення призначеного покарання були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який з наведенням мотивів спростування, визнав їх неспроможними. 
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, касаційна скарга засудженого має бути залишена без задоволення, а вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, суд
ухвалив:
 
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Красноградського районного суду Харківської області від 29 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2018 року щодо ОСОБА_6 – без зміни.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                ОСОБА_3