Постанова
Іменем України                     
20 листопада 2019 року
м. Київ
справа № 331/5388/14-ц
провадження № 61-17952св18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В.,                 Фаловської І. М.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи - Міське комунальне підприємство «Основаніє», Жовтневий районний відділ у м. Запоріжжя  управління державної міграційної служби країни в Запорізькій області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя             від 18 жовтня 2016 року у складі судді Світлицької В. М. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року у складі колегії суддів: Маловічко С. В., Кочеткової І. В., Спас О. В. у справі за позовом прокурора Жовтневого району                    м. Запоріжжя, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Міське комунальне підприємство «Основаніє», Жовтневий районний відділ у м. Запоріжжя управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виселення без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстраційного обліку,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
В липні 2014 року прокурор Жовтневого району м. Запоріжжя звернувся до суду з вказаним позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у користуванні ОСОБА_1 , на підставі ордеру на жиле приміщення від 14 травня 1993 року № 2158, знаходиться квартира АДРЕСА_1 . У цій квартирі, крім наймача ОСОБА_1 зареєстровані також її колишня невістка                  ОСОБА_2 , два повнолітні онуки та син. ОСОБА_1 декілька разів зверталася до органів внутрішніх справ із заявами на дії ОСОБА_2 щодо спричинення їй побоїв та приниження її честі та гідності.
Незважаючи на офіційні попередження органів внутрішніх справ та судовий розгляд справи про вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, а також у порушення вимог Житлового кодексу Української РСР та Цивільного кодексу України, ОСОБА_2 продовжує принижувати честь та гідність ОСОБА_1 , завдавати їй побоїв, що унеможливлює подальше спільне проживання в одній квартирі. ОСОБА_6 змушена звертатись по допомогу та проживати в іншому місці. Вважає, що подальше спільне проживання в одній квартирі позивача з ОСОБА_2 є неможливим та небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_1 .
На підставі зазначеного просив виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання їй іншого жилого приміщення та зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2015 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання їй іншого жилого приміщення. Знято ОСОБА_2 з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач систематично порушує правила співжиття і це робить не можливим для позивача проживання з відповідачем в одній квартирі, а заходи запобігання громадського випливу не дали позитивних результатів.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2015 року залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована посиланням на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Короткий зміст заяви про перегляд рішення суду у зв`язку із нововиявленими обставинами
У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2015 року, яким її виселено на підставі статті 116 ЖК України з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, у зв`язку із нововиявленими обставинами, у якій просила скасувати його та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.
В обґрунтування заяви зазначала, що після ухвалення вищезазначеного рішення та набрання ним чинності, а саме 23 серпня 2016 року та 30 вересня 2016 року їй стали відомі обставини, які є істотними для справи, але які не були і не могли бути їй відомі під час розгляду цієї справи, а саме: за її заявою порушено кримінальне провадження відносно дій дільничного інспектора Жовтневого РВ ЗМУ                      ОСОБА_7 , який 20 березня 2014 року склав відносно неї попередження про неприпустимість вчинення насильства в сім`ї, в ході досудового розслідування у якому було проведено судово-криміналістичну експертизу підпису у попередженні, вчиненого начебто від її імені. За результатами експертизи від 11 серпня 2016 року встановлено, що зазначений документ було сфальсифіковано, оскільки підпис в попередженні від імені ОСОБА_2 вчинено не нею, а іншою особою.
Крім цього, ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2014 року, якою її було звільнено від адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною першою статті 173-2 КУпАП, на підставі статті 22 КУпАП. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 30 вересня 2016 року постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2014 року скасовано, справу закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Заявник вважала зазначені обставини нововиявленими, які спростовують висновки суду про наявність підстав, передбачених статтею 116 ЖК України, для її виселення із квартири. Просила скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2015 року та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2016 року заяву ОСОБА_2 задоволено, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя   від 28 травня 2015 року скасовано у зв`язку з нововиявленими обставинами та ухвалено нове про відмову в задоволенні позову прокурора. 
Задовольняючи заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що вказані обставини, на які посилається у заяві відповідач, є нововиявленими обставинами, а також у своїй сукупності ставлять під сумнів докази, на яких ґрунтується рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 травня                     2015 року. Тому, скасувавши вказане рішення, суд першої інстанції ухвалив нове про відмову в позові прокурора щодо виселення ОСОБА_2 з квартири без надання іншого житлового приміщення у відповідності до статті 116 ЖК УРСР.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2016 року залишено без змін.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
Короткий зміст вимог касаційних скарг
У квітні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що місцевим судом, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, було неправомірно визнано висновок судової почеркознавчої експертизи проведеної в рамках розслідування кримінального провадження нововиявленою обставиною.
На думку заявника, відповідач, зважаючи на достатню кількість часу, не здійснила відповідних заходів та не надала доказів на підтвердження фальсифікації її підпису в попередженні від 20 березня 2014 року. Жодних дій на спростування достовірності підпису, під час розгляду справи у суді першої інстанції, вчинені не були, а тому факт підробки підпису відповідача нововиявленою обставиною бути не може, адже була вона відома ОСОБА_2 на час розгляду справи.
Узагальнені доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу
У червні 2017 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу  ОСОБА_1 від ОСОБА_2 в яких відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість, а оскаржувані судові рішення без змін. Вказує на те, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли до правильних висновків про відмову у задоволенні позову з мотивів недоведеності позивачем своїх позовних вимог.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України               від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
18 квітня 2018 року справу № 331/5388/14-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що 30 грудня 2010 року за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 на неправомірні дії ОСОБА_2 відносно неї, які відбулись за їх спільним місцем мешкання - у квартирі        АДРЕСА_1 , останній було винесено офіційне попередження про неприпустимість вчинення насильства в сім`ї.
За наступною заявою  ОСОБА_1 , в березні 2014 року, Жовтневим РВ 20березня 2014 року знову винесено  ОСОБА_2 офіційне попередження про неприпустимість вчинення насильства у сім'ї.
Постановою суду від 19 травня 2014 року  ОСОБА_2 було зроблено усне зауваження за наслідками розгляду адмінпротоколу про правопорушення, передбачене частиною першою статті 173-2 КУпАП.
25 січня 2016 року ОСОБА_2 звернулась із заявою до прокуратури Запорізької області відносно дій дільничного інспектора Жовтневого РВ ЗМУ ОСОБА_7 , який вніс неправдиві відомості в офіційний документ від імені ОСОБА_2 , склав відносно ОСОБА_2 попередження про неприпустимість вчинення насильства в сім`ї, про існування якого їй стало відомо 28травня 2015 року в судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, та на підставі якого прийнято рішення про її виселення з квартири.
25 січня 2016 року прокуратурою Запорізької області внесено заяву до ЄДРДР та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України.
Під час досудового розслідування було проведено судово-криміналістичну експертизу документу щодо попередження про неприпустимість вчинення насильства в сім`ї від 20березня 2014 року, що було однією із підстав для ухвалення рішення районного суду.
Відповідно до висновку експертавід 11 серпня 2016 року № 332 у кримінальному провадженні № 42016080000000021, підпис, вчинений в офіційному попередженні про неприпустимість вчинення насильства в сім`ї від 20 березня 2014 року зроблено не ОСОБА_2 .
Постановою апеляційного суду Запорізької області від 30 вересня 2016 року у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення скасовано постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2014 року, якою ОСОБА_2 було звільнено від адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, на підставі статті 22 КУпАП, що також було підставою ухвалення рішення Жовтневим районним суду м. Запоріжжя від 28 травня2015 року.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Верховний Суд перевірив правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права в межах доводів касаційних скарг, за наслідками чого зробив такі висновки.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга подана ОСОБА_1 не підлягає задоволенню  з наступних підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 361 ЦПК України 2004 року (яка була чинною на час звернення заявника із заявою про перегляд рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами та ухвалення оскаржуваних судових рішень) рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду.
Скасування судового рішення може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору. Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди мають виходити з преюдиційного зв`язку судових рішень, зокрема, із того, що між рішеннями має існувати матеріально-правовий зв`язок, факти, встановлені в одній із справ, мають значення для іншої справи.
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.
Як на нововиявлені обставини ОСОБА_2 посилалась на: висновок експерта у почеркознавчому дослідженні в межах порушеного за її заявою кримінального провадження, яким встановлено, що підпис у попередженні від 20 березня 2014 року їй не належить. Тому вважала, що попередження є сфальсифікованим, а про цей факт їй стало відомо тільки 23 серпня 2016 року з листа прокуратури Запорізької області. Кримінальне провадження порушено 25 січня 2016 року за фактом внесення завідомо неправдивих відомостей в документ - попередження від 20 березня                2014 року ОСОБА_2 про недопустимість вчинення насильства у сім`ї. Крім того, 30 вересня 2016 року Апеляційним судом Запорізької області скасовано постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2014 року, якою ОСОБА_2 звільнено від адміністративної відповідальності із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 173-2 КУпАП відносно неї.
Відповідно до статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Частиною четвертою статті 156 ЖК України передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
На підставі статті 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Згідно частини першої статті 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.
Колегія суддів зазначає, що суди правильно оцінили докази у справі в їх сукупності, а саме: висновок експерта від 11 серпня 2016 року № 332п, складений судовим експертом Запорізького НДЕКЦ МВС України Коваленко Н. М., яким було встановлено, що підпис, вчинений в офіційному попередженні про неприпустимість вчинення насильства в сім`ї від 20березня 2014 року зроблено не ОСОБА_2  та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 30 вересня 2016 року, якою скасовано постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 травня                 2014 року у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Таким чином Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що вказані вище факти мають істотне значення для розгляду справи, а тому місцевий суд з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви                      ОСОБА_2 про перегляд рішення суду першої інстанції у зв`язку з нововиявленими обставинами і як наслідок відмови у задоволенні позову, адже докази, які б могли підтвердити повторність антигромадської поведінки ОСОБА_2 під час сумісного мешкання із ОСОБА_1 в одній квартирі відсутні.
Верховний Суд не вдається в оцінку нововивявлених обставин, адже погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, оскільки позивачем не доведено підстав, передбачених статтею 157 в поєднанні зі статтею 116 ЖК Української РСР, обов`язкових для виселення відповідача в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.
Доводи касаційної скарги стосовно того, що факт підробки підпису відповідача був відомий їй на час розгляду справи не заслуговує на увагу, адже судом апеляційної інстанції було встановлено, що про оригінал попередження, в якому відповідач не ставила свій підпис, їй стало відомо тільки під час останнього судового засідання 28 травня 2015 року, підтверджуються матеріалами справи, з яких вбачається, що витребуваний судом оригінал офіційного попередження від 20 березня 2014 року наданий суду лише перед останнім судовим засідання 28 травня 2015 року, в якому суд дійшов до дослідження доказів у справі та одразу перейшов до дебатів.  
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими, доводи касаційної скарги правильність висновків судів не спростовують, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | В. С. Висоцька
Судді: | А. І. Грушицький
| І. В. Литвиненко
| В. В. Сердюк   І. М. Фаловська