ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
21 серпня 2019 року
м. Київ
 
Справа № 341/2132/16-ц
Провадження № 14-357цс19
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Ситнік О. М.,
 
суддів: Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - начальник відділу містобудування та архітектури Галицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області (далі - відділ містобудування та архітектури Галицької РДА) Крет Ігор Олександрович,
 
розглянула в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2016 року у складі судді Гаполяка Т. В., ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2017 року у складі колегії суддів Пнівчук О. В., Беркій О. Ю., Максюти І. О. 
 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до начальника відділу містобудування та архітектури Галицької РДА Крета І. О. про визнання недійсним будівельного паспорта та
 
ВСТАНОВИЛА:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати недійсним будівельний паспорт на будівництво житлового будинку на земельній ділянці, що знаходиться на АДРЕСА_1 , виданий 06 листопада 2015 року відповідно до наказу начальника відділу містобудування та архітектури Галицької РДА Крета І. О.
 
На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що на підставі указаного наказу їй видано новий будівельний паспорт із внесеними до нього змінами щодо забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
Позивачка вважає, що це порушує її права на самостійне визначення місця розташування житлового будинку на належній їй на праві власності земельній ділянці.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2016 року у відкритті провадження у справі відмовлено.
 
Відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини другої статті 122 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України; у редакції, чинній на час постановлення ухвали), суд першої інстанції керувався тим, що між сторонами виник публічно-правовий спір у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, який має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, а тому позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2017 року ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2016 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо визначення юрисдикційності спору та зазначив, що питання обґрунтованості висновків органу містобудування та архітектури щодо відповідності намірів забудови земельної ділянки чинній містобудівній документації (генеральному плану населеного пункту, плану зонування та детальному плану території, схемі планування території району) у частині функціонального, цільового, будівельного та ландшафтного використання земельної ділянки може бути предметом дослідження у справі в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.
 
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог
 
У березні 2017 року  ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що правовідносини щодо реалізації права на забудову земельної ділянки відносяться до земельних, а тому спори, що виникають із реалізації цього права, повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства. Крім цього, видача будівельного паспорта відповідачем порушує права позивачки у сфері земельних правовідносин, а саме право на забудову земельної ділянки, а також майнові права, зокрема право власності на будівельні матеріали, завдає їй шкоди.
 
У зв`язку із цим вважала, що суди попередніх інстанцій зробили помилковий висновок, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 02 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким ЦПК України викладено в новій редакції.
 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України в редакції цього Закону провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2018 року справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з посиланням на частину шосту статті 403 ЦПК України, яка передбачає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.
 
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року справу прийнято для продовження розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами (у порядку письмового провадження).
 
Позиція Великої Палати Верховного Суду
 
Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
У статті 124 Конституції України закріплено, щоправосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
 
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. 
 
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
 
З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
 
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
 
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
 
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
 
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
 
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
 
За загальним правилом, передбаченим у пунктах 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову до суду та розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
 
Частиною першою статті 19 ЦПКУкраїни у редакції від 03 жовтня 2017 року визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
 
Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.
 
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
 
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України; у редакції, чинній на час подання позову до суду та розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
 
Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 3 КАС України у зазначеній редакції).
 
Згідно із частиною другою статті 4, пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України (у вказаній редакції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. 
 
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України в зазначеній редакції). 
 
Аналогічну норму закріплено у частині першій статті 19 КАС України у редакції від 03 жовтня 2017 року.
 
З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.
 
Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
 
У поданій до суду позовній заяві  ОСОБА_1 просила визнати недійсним будівельний паспорт на будівництво житлового будинку на земельній ділянці, що знаходиться на АДРЕСА_1 , виданий 06 листопада 2015 року відповідно до наказу начальника відділу містобудування та архітектури Галицької РДА Крета І. О.
 
Зі змісту вказаного наказу, копія якого знаходиться на а. с. 3, вбачається, що оскільки  ОСОБА_1 подала до відділу містобудування та архітектури Галицької РДА план забудови земельної ділянки, в якому не дотримано пожежних розривів між об`єктами будівництва, то будівельний паспорт від 02 липня 2013 року № 61, виданий їй на забудову земельної ділянки на  АДРЕСА_1 , анульованота видано новий будівельний паспорт.
 
Згідно з преамбулою Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI) цей Закон встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
 
У статті 27 Закону № 3038-VI указано, що забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт).
 
Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів. За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі.
 
Проектування на підставі будівельного паспорта здійснюється без отримання містобудівних умов та обмежень. Для об`єктів, зазначених у частині першій цієї статті, розроблення проекту будівництва здійснюється виключно за бажанням замовника.
 
Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
 
Порядок видачі та форма будівельного паспорта визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
 
Оспорюваний позивачкою будівельний паспорт на будівництво житлового будинку виданий відповідачем як суб`єктом владних повноважень на реалізацію владних управлінських функцій, а тому спір між сторонами щодо оскарження вказаного будівельного паспорта є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
 
Отже, суд першої інстанції, з висновками якого обґрунтовано погодився й апеляційний суд, правильно відмовив у відкритті провадження у справі з тих підстав, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки є публічно-правовим і має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. 
 
З матеріалів справи та змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що суди порушили правила предметної чи суб`єктної юрисдикції.
 
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
З огляду на вказане, оскаржувані судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. У такому разі розподіл судових витрат згідно зі статтею 141 ЦПК України не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду 
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                   О. М. Ситнік
Судді:                                    Н. О. Антонюк                                        О. С. Золотніков                         
                                              Т. О. Анцупова                                       О. Р. Кібенко
С. В. Бакуліна                                         Л. М. Лобойко
В. В. Британчук                                      Н. П. Лященко
Ю. Л. Власов                                          О. Б. Прокопенко
М. І. Гриців                                              Л. І. Рогач
Д. А. Гудима                                           О. С. Ткачук       
В. І. Данішевська                                  В. Ю. Уркевич
                                              Ж. М. Єленіна                                        О. Г. Яновська