Постанова
Іменем України
 
20 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 761/9468/16-ц
провадження № 61-32988св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,

відповідач - приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року у складі колегії суддів: Панченка М. М., Волошиної В. М., Слюсар Т. А.,  
 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» про стягнення страхового відшкодування, пені, втрат від інфляції, трьох відсотків річних та відшкодування моральної шкоди.

ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2016 року  ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 ,  звернулася до суду з позовом до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» про стягнення страхового відшкодування, пені, втрат від інфляції, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 при перебуванні на території Республіки Куба помер батько позивача ОСОБА_3 , майнові інтереси якого були застраховані відповідачем ПрАТ «ПРОСТО-страхування», зокрема, витрати пов`язані з наданням медичних, медико-транспортних та інших послуг, передбачених програмою страхування, внаслідок страхового випадку. Відповідач ПрАТ «ПРОСТО-страхування» відмовляється добровільно виплатити страхове відшкодування у вищезазначеній сумі.
 
Позивач просила стягнути на свою користь страхове відшкодування за понесені витрати на репатріацію тіла ОСОБА_3 у сумі 149 336,82 грн, пеню у сумі 5 331,32 грн, втрати від інфляції у сумі 15 187,56 грн, 3 % річних у сумі 4 381,91 грн, моральну шкоду у сумі 14 933,68 грн, витрати на правову допомогу у сумі 15 000,00 грн, витрати на нотаріальне посвідчення довіреності та засвідчення підпису перекладача у сумі 250,00 грн, а всього у сумі 204 421,29 грн.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року у позові відмовлено.
 
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивач не дотрималася пункту 20.1 договору та не повідомила асистуючу компанію або страховика про настання страхового випадку, що в силу пункту 23.1 договору є підставою для відмови у виплаті витрат. Позивач (при умові самостійної плати страхувальником витрат) з недотриманням пунктів 21.8 та 21.3.2 договору не надала страховику для виплати на її користь понесених страхових витрат необхідний перелік документів, зокрема: оригінал довідки з медичного закладу (на фірмовому бланку закладу або з відповідним штампом) із зазначенням прізвища пацієнта (застрахованої особи), точним діагнозом, датою звернення за медичною допомогою, тривалістю лікування, детальними даними про надані медичні послуги, їх перелік, вартість та загальна сума медичних витрат. Репатріація тіла ОСОБА_3 не була організована асистуючою компанією за попереднім погодженням зі страховиком, що в силу пункту 23.2.1 також є підставою для відмови у виплаті витрат на репатріацію тіла.                   
 
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року та ухвалено нове рішення.
 
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Стягнуто з ПрАТ «ПРОСТО-страхування» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 149 336,82 грн; пеню у сумі 5 331,32 грн; витрати від інфляції у сумі 15 187,56 грн; 3 % річних у сумі 4 381,91 грн, а всього у сумі 174 237,61 грн, в решті позову відмовлено.
 
Стягнуто з ПрАТ «ПРОСТО-страхування» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 3 659,00 грн.
 
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідно до договору страхування (пункти 17, 19) факт смерті ОСОБА_3 є страховим випадком і пов`язані з ним медико-транспортні витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача. 
 
Разом з тим позивач в судовому засіданні не навела суду доказів того, що моральна шкода заподіяна їй небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Закон України «Про захист прав споживачів», а також Закон України «Про страхування» в правовідносинах, що склались, не передбачає право позивача на відшкодування йому моральної шкоди. Позивачем не надано суду конкретного розрахунку виконаних юридичних послуг з посиланням на витрати часу та погодинної вартості цих витрат. Суд також не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення на користь  позивача 250,00 грн, як витрат понесених за нотаріальне посвідчення довіреності та засвідчення підпису перекладача, оскільки указані витрати не пов`язані з основною вимогою виплати страхового відшкодування.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «ПРОСТО-страхування», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить зупинити виконання рішення суду апеляційної інстанції,рішення суду апеляційної інстанції скасувати і залишити рішення першої інстанції в силі. 

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 761/9468/16-ц, витребувано її з Шевченківського районного суду м. Києва та зупинено виконання рішення апеляційного суду. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.
 
03 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.
 
На підставі ухвали Верховного Суду від 11 листопада 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно надав оцінку в частині своєчасності та належності повідомлення первісним позивачем ОСОБА_4 страхової компанії про факт смерті ОСОБА_3 .
 
У касаційній скарзі зазначається, що ряд порушень умов договору страхування з боку застрахованої особи ОСОБА_5 є підставою для відмови у визнанні випадку страховим. 
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не надіслали заперечення (відзиву) на касаційну скаргу.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд установив, що 05 жовтня 2015 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «ПРОСТО-страхування» укладений договір страхування подорожуючих за кордоном серії МVS  № 193109 на період з 11 жовтня 2015 року по 09 листопада 2015 року. Програма страхування визначена за типом «А».
 
Відповідно до пункту 19.2 договору передбачено, що страховими випадками по добровільному страхуванню медичних та інших витрат під час поїздки за кордон є документально підтверджені події, зазначені у пункті 19.1 цього договору та з настанням яких страховик зобов`язується оплатити медичні та інші витрати застрахованої особи за послуги, перелік та обсяг яких зазначений у програмі страхування.
 
Програмою страхування передбачено, що в разі настання страхового випадку страховик оплачує витрати на репатріацію тіла застрахованої особи до місця її проживання в Україні (до митного пункту України) у країну постійного проживання у випадку смерті внаслідок гострого захворювання, загострення хронічного захворювання або нещасного випадку.
 
Відповідно до пункту 17 договору його предметом є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з: непередбачуваними витратами застрахованої особи під час поїздки за кордон, що виникають у зв`язку з необхідністю надання їй медичних, медико-транспортних та інших послуг, передбачених програмою страхування, внаслідок настання страхового випадку; життям; здоров`ям та працездатністю застрахованої особи.
 
Згідно пункту 20.1 договору в разі настання події, що має ознаки страхової, страхувальник (застрахована особа), або особа, що представляє її інтереси, перед тим, як звернутися по допомогу до відповідного закладу чи лікаря повинна негайно, в будь-який час доби звернутися за телефоном, вказаним у цьому договорі або до асистуючої компанії, яка представляє інтереси страховика за кордоном, або до страховика.
 
В період дії вище зазначеного страхового договору, перебуваючи в Республіці Куба, відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 16 листопада 2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану м. Гавана Республіки Куба, застрахована особа громадянин України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер внаслідок гідроелектролітичного дисбалансу під час лікування в Національному Інституті Онкології та Радіобіології Республіки Куба (т. 1 а.с. 8).
 
Дружина померлого - первісний позивач ОСОБА_2 в день смерті її чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомила асистуючу компанію про настання смерті її чоловіка (т. 1 а.с. 47-49).
 
Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 позивача ОСОБА_5 правонаступником у справу вступила її донька ОСОБА_1 , яка підтримала позовні вимоги.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Згідно з статтею 57 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
 
Відповідно до статті 60 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
 
Між сторонами виникли правовідносини договору страхування, згідно якого одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі), грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
 
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
 
Згідно з факсимільними повідомленнями асистуючої компанії, надісланими на адресу відповідача, дружина померлого - первісний позивач ОСОБА_2 в день смерті її чоловіка - ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомила асистуючу компанію про настання смерті її чоловіка (т. 1 а.с. 47-49).
 
Асистуюча компанія та страховик, яким було відомо про настання страхового випадку в день смерті страхувальника, ІНФОРМАЦІЯ_1 , не вжили будь-яких заходів для допомоги дружині померлого страхувальника в організації репатріації його тіла в Україну.
 
Посилання страховика на недотримання дружиною померлого зобов`язання негайно повідомити асистуючу компанію чи самого страховика про настання страхового випадку є безпідставними. Після того, як страховику стало відомо про настання страхового випадку, відповідач не проявив будь-якої ініціативи і заходів для отримання інформації, яка могла б його зацікавити при вирішенні питання про виплату страхового відшкодування, яке неодмінно виникне в майбутньому.
 
У зв`язку з цим ОСОБА_2 , перебуваючи на Кубі , вимушена була з метою організації репатріації тіла свого чоловіка страхувальника ОСОБА_3 особисто звернутись до Кубинської комерційної організації «Аsіstеnsіа аl Тurіstа, S.A.».
 
За указані послуги репатріації до України тіла свого померлого чоловіка ОСОБА_7 . сплатила комерційній організації «Аsіstеnsіа аl Тurіstа, S.A.» 6 470,00 кубинських конвертованих песо, що становило 149 336,82 грн і 01 грудня 2015 року звернулась до відповідача про виплату страхового відшкодування у вигляді понесених витрат на репатріацію тіла чоловіка у вищезазначеній сумі, долучивши до заяви документи: свідоцтво про смерть, договір страхування, оригінал квитанції та акт виконаних робіт на суму 6 470,00 песо, копії внутрішніх паспортів заявниці та померлого її чоловіка.
 
У свідоцтві про смерть ОСОБА_3 , виданому відділом реєстрації актів цивільного стану міста Гавана Республіки Куба, зазначені місце смерті страхувальника, година і дата його смерті, а також причина смерті, тобто необхідні дані, які мають значення для страховика при вирішенні питання про виплату страхового відшкодування.
 
Між тим, після звернення ОСОБА_5 до страховика про виплату страхового відшкодування у вищезазначеній сумі, їй у цьому було відмовлено.
 
Листами від 22 грудня 2015 року за № 02-6114, від 26 лютого 2016 року за № 02/991-1, від 07 грудня 2015 року за № 02-5858 ПрАТ «ПРОСТО-страхування» повідомило заявницю ОСОБА_8 , що для визнання випадку страховим необхідно у відповідності до пункту 21.8.2 договору надати оригінал довідки з медичного закладу із зазначенням точного діагнозу, датою звернення за медичною допомогою, тривалістю лікування, детальними даними про надані медичні послуги, їх перелік. А також зазначено, що без цього документа на підставі пункту 23.1.6 договору страхова компанія не має змоги визнати випадок страховим та здійснити страхову виплату.
 
Крім того, відповідач повідомив заявницю про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з ненаданням документів, передбачених пунктами 24.2.9, 21.8 та 21.3.2 договору, оскільки заявниця не надала страховику для виплати на її користь понесених страхових витрат необхідний перелік документів, зокрема: оригінал довідки з медичного закладу (на фірмовому бланку закладу або з відповідним штампом) із зазначенням прізвища пацієнта (застрахованої особи), точним діагнозом, датою звернення за медичною допомогою, тривалістю лікування, детальними даними про надані медичні послуги, їх перелік, вартість та загальна сума медичних витрат.
   
ОСОБА_2 , звертаючись до страховика про виплату страхового відшкодування надала йому договір страхування, свідоцтво про смерть страхувальника, видане відділом реєстрації актів цивільного стану міста Гавана Республіки Куба, оригінал квитанції про оплату витрат у сумі 6 470,00 кубинських песо на репатріацію тіла страхувальника з Куби в Україну та акт виконаних робіт в частині репатріації тіла страхувальника, копії внутрішніх паспортів страхувальника та його представника (т. 1 а.с. 22).
 
Тобто, указані документи складають повний необхідний перелік документів для виплати страхового відшкодування в частині репатріації тіла страхувальника з Куби в Україну, а вимоги відповідача щодо ненадання необхідних документів є надуманими і спрямованими на ухилення від виконання своїх договірних зобов`язань.
 
Статтею 988 ЦК України та статтею 20 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховик зобов`язаний на умовах договору страхування при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
 
ПрАТ «ПРОСТО-страхування» листом від 26 лютого 2016 року повідомило ОСОБА_9 про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі пункту 23.2.1 розділу 23 частини «Б» договору.
 
Таке рішення було прийнято не у відповідності до договору, чим порушено вимоги законодавства у сфері фінансових послуг, а саме частини другої статті 20 Закону України «Про страхування» щодо невиконання страховиком обов`язків, передбачених умовами договору страхування; пункту 2.15 розділу 2 Ліцензійних умов провадження страхової діяльності, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28 серпня 2003 року за № 40 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15 вересня 2003 року за № 805/8126, щодо недотримання обов`язків страховика, визначених статтею 20 Закону України «Про страхування».
 
Отже, колегія суддів апеляційного суду дійшла правильного висновку про стягнення з відповідача ПрАТ «ПРОСТО-страхування» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування у сумі 149 336,82 грн, яке відповідало за курсом валют 6 470,00 кубинських песо та які були сплачені позивачем.
 
Відповідно до пункту 24.4.3, 24.4.4 договору страхування відповідач ПрАТ «ПРОСТО-страхування» зобов`язаний: прийняти рішення про здійснення, або відмову у здійсненні страхової виплати протягом 10 робочих днів з дня отримання необхідних документів; здійснити страхову виплату протягом 5 робочих днів з дня прийняття страховиком рішення про здійснення страхової виплати.
 
Оскільки ОСОБА_2 звернулась до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування 01 грудня 2015 року, в задоволенні якої було безпідставно відмовлено, а також враховуючи, що прострочення строку виплати страхового відшкодування становить 357 днів (до 08 грудня 2016 року - дата, по яку позивач просить нарахувати пеню), відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача пеню у сумі 5 331,32 грн, із розрахунку 0,01% від простроченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нарахована пеня (пункт 24.7 договору).
 
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом.
 
Крім того, відповідно до статті 625 ЦК України, позивач обґрунтовано вимагає стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати у сумі 15 187,56 грн та 3 % річних у сумі 4 381,91 грн за прострочку виконання відповідачем грошового зобов`язання.
 
З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла правильного висновку про стягнення з відповідача ПрАТ «ПРОСТО-страхування» на користь позивача ОСОБА_1 коштів у сумі 174 237,61 грн у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань   (149 336,82 грн + 5 331,32 грн + 15 187,56 грн + 4 381,91 грн).
 
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня                   2006 року). 
 
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.
 
Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
 
Верховний Суд встановив, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
 
Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
 
Керуючись статтями 389, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 рокузалишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий      Судді: | В. С. Висоцька      А. І. Грушицький      І. В. Литвиненко
| В. В. Сердюк
| І. М. Фаловська