Постанова
Іменем України                                                            
 
17 жовтня 2019 року 
м. Київ
 
справа № 707/2133/15-ц
провадження № 61-38433св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,  
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,  
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2018 року у складі колегії суддів: Фетісової Т. Л., Бородійчук В. Г., Нерушак Л. В., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
 
У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк»), про поділ майна подружжя. 
 
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що у період із 26 вересня 1998 року по 14 жовтня 2013 року сторони перебували у шлюбі. У період шлюбу нею придбано квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 47 000,00 дол. США. Грошові кошти на придбання вказаної квартири у сумі 30 000,00 дол. США взяті нею у борг у її бабусі - ОСОБА_3 , які набуті нею внаслідок продажу квартири АДРЕСА_2 . Також у період шлюбу сторонами придбано у власність земельну ділянку та недобудований будинок з будівельними матеріалами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 . Крім того, 14 березня 2008 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Технологічний центр - Гірки» укладений договір купівлі-продажу автомобіля у кредит, відповідно до якого нею придбано в кредит автомобіль «Hyundai Sonata» за 134 000,00 грн. Сторони не домовилися про порядок поділу вказаного майна. 
 
Із урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила суд виділити їй у власність квартиру АДРЕСА_1 ; виділити у власність відповідача земельну ділянку та недобудований будинок з будівельними матеріалами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 ; визнати спільною сумісною власністю заборгованість перед ПАТ «Фідобанк» у розмірі 2 544,61 дол. США та зобов`язати сторін повернути у рівних частинах борг у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України; визнати за відповідачем право власності на автомобіль «Hyundai Sonata», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та припинити за нею право власності на цей автомобіль, стягнути із відповідача на її користь грошову компенсацію різниці вартості майна у сумі 86 202,48 грн.
 
У листопаді 2015 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов, у якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , визнати за ним право власності на 1/2 частини земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; визнати спільною сумісною власністю сторін заборгованість перед ПАТ «Фідобанк» у розмірі 2 544,61 дол. США та зобов`язати сторін повернути у рівних частинах борг у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України.
 
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Виділено у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 . Виділено у власність ОСОБА_2 земельні ділянки з кадастровими номерами 7124985000:03:005 :0071 , 7124985000:03:005:0072 загальною площею 0,3346 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , разом з будівельними матеріалами, використаними для будівництва об`єкта, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , із ступенем будівельної готовності 61 відсоток. Визнано за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб «Hyundai Sonata», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 68 981,00 грн на відшкодування різниці вартості поділеного майна.
 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира перебуває у фактичному користуванні позивача і використовується нею для проживання її та членів її сім`ї, автомобіль є рухомим майном і користування ним більше ніж однією особою є неможливим, а тому, враховуючи особливості використання спірного майна, обставини користування таким майном, значення користування ним для кожного з них, можливість користування таким майном доньки сторін, суд вважав за необхідне виділити у власність позивача квартиру, у власність відповідача - земельні ділянки з будівельним матеріалами та автомобіль. Враховуючи те, що зобов`язання із виплати кредиту за автомобіль залишається за позивачем, тому із відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму коштів у сумі залишку несплаченого кредиту.   
 
Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2018 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2017 року скасовано. Позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Виділено та визнано за ОСОБА_1 право власності: на 1/2 частиниквартири АДРЕСА_1 , та на транспортний засіб «Hyundai Sonata», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , вартістю 246 596,00 грн. Виділено та визнано за ОСОБА_2 право власності: на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , та на будівельні матеріали, використані для будівництва об`єкта, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , із ступенем будівельної готовності 61 відсоток, вартістю 285 060,00 грн. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 38 463,60 грн у рахунок відшкодування різниці у вартості виділеного йому майна. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 29 282,00 грн у рахунок виконання його 1/2 частини зобов`язання з повернення спільного боргу перед ПАТ «Фідобанк». У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спірна квартира є єдиним житлом відповідача, а тому йому необхідно виділити 1/2 частини квартири. Спірні земельні ділянки є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки такі земельні ділянки одержані відповідачем у приватну власність шляхом приватизації, а тому є його особистою приватною власністю. Об`єкт незавершеного будівництва розташований на земельній ділянці, яка є особистою власністю відповідача, а тому виділення вказаного майна у власність позивача не призведе до реального вирішення спору між сторонами. За таких обставин об`єкт незавершеного будівництва підлягає виділенню у власність відповідача, а транспортний засіб «Hyundai Sonata», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , - позивачу. 
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги
 
У липні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила суд скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.  
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, виділяючи у власність сторін по 1/2 частини спірної квартири, не взяв до уваги всі обставини, що мають істотне значення, а саме: проживання у цій квартирі позивача разом із малолітніми дітьми та бабою, яка є особою з інвалідністю. Спірні земельні ділянки не є особистою приватною власністю відповідача, оскільки на них розташований недобудований житловий будинок, а тому у разі його поділу між подружжям і виділення конкретної частини до особи, яка не має права власності або користування земельної ділянки, до неї переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди відповідно до статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільний кодекс України (далі - ЦК України). Апеляційний суд необґрунтовано виділив у власність позивача автомобіль «Hyundai Sonata», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ,оскільки вказаний автомобіль експлуатується лише відповідачем.    
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу та надано строк на подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Позиція Верховного Суду 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню із таких підстав.
 
Судами встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період із 26 вересня 1998 року до 14 жовтня 2013 року. Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу проживає разом із ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 сплачує на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки у розмірі 1 000,00 - 1 200,00 грн на місяць.
 
За період шлюбних відносин сторонами набуто у власність квартиру, земельну ділянку з недобудованим будинком та автомобіль.
 
На підставі договору купівлі-продажу від 02 листопада 2012 року ОСОБА_2 придбано квартиру АДРЕСА_1 , за ціною, що еквівалентна 47 000,00 дол. США. Право власності на вказану квартиру зареєстроване за ОСОБА_2 .
 
На підставі рішення Мошнівської сільської ради ОСОБА_2 набуто у власність земельні ділянки з кадастровими номерами 7124985000:03:005:0071, 7124985000:03:005:0072, загальною площею 0,3346 га (0,250 га та 0,084 га відповідно), що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 . 
 
Також сторонами набуто у власність об`єкт незавершеного будівництва, що розташований на вказних земельних ділянках.
На підставі договору купівлі-продажу від 14 квітня 2008 року ОСОБА_1 придбаний автомобіль «Hyundai Sonata», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , за рахунок кредитних коштів, отриманих за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № 014/2061/5/13453 у сумі 23 881,00 дол. США.
 
Сторони визнають ту обставину, що загальна сукупна вартість кредиту складає 39 000,00 дол. США. Заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 22 червня 2015 року складає 2 544,61 дол. США, що підтверджується довідкою ПАТ «Фідобанк». 
 
Після розірвання шлюбу квартира АДРЕСА_1 , перебуває у фактичному володінні та користуванні позивача. Разом із нею у квартирі проживають, зокрема, її баба - ОСОБА_3 та донька - ОСОБА_4 .
 
Спірні земельні ділянки з незавершеним будівництвом та автомобіль «Hyundai Sonata», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , перебувають у фактичному володінні та користуванні відповідача.
 
На момент звернення позивача до суду ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 ,складала      440 760,00 грн, що підтверджується відповідним висновком про оцінку вартості         від 22 липня 2015 року. 
 
Згідно з висновком експерта від 21 грудня 2016 року № 135/16-23, 812/16-23 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи ступінь будівельної готовності об`єкта незавершеного будівництва, розташованого по АДРЕСА_3 на час проведення експертизи становив 61 відсоток, вартість будівельних матеріалів, використаних для будівництва такого об`єкта - 285 060,00 грн. 
 
Ринкова вартість автомобіля «Hyundai Sonata», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ,відповідно до висновку експерта за результатами судової автотоварознавчої експертизи від 04 листопада 2016 року № 137/16-23 на момент проведення експертного дослідження складала 246 596,40 грн. 
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
 
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
 
Згідно з частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
 
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
 
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
 
Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
 
Системне тлумачення категорій «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статей 350 та 351 ЦК України) та «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення відносно неї суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та у порядку визначених цивільним законодавством.
 
Не будучи до моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації та державної реєстрації права власності житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю матеріалів, обладнання тощо, які були використані у процесі такого будівництва (частина третя статті 331 ЦК України), тобто сукупності речей щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки.
 
За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Виділяючи у власність сторін по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що вказане майно набуте сторонами у шлюбі за спільні кошти, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, частки сторін є рівними.
 
Верховним Судом відхиляються доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом не взято до уваги всі обставини, що мають істотне значення, зокрема інтереси малолітніх дітей позивача, оскільки, виділяючи у власність відповідача 1/2 частини спірної квартири, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що у відповідача відсутнє інше придатне для проживання житло, а тому припинення права власності на квартиру призведете до порушення житлових прав останнього та фактично позбавить його права на єдине житло. Разом з цим, виділення у власність позивача 1/2 частини квартири не може свідчити про порушення житлових прав її малолітніх дітей. 
 
Виділяючи у власність позивача автомобіль «Hyundai Sonata», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , а відповідачу будівельні матеріали, використанні для будівництва об`єкта незавершеного будівництва, розташованого на АДРЕСА_3 , суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що зазначений об`єкт незавершеного будівництва розташований на земельній ділянці, яка є особистою власністю відповідача, а тому поділ спільного майна подружжя у інший спосіб не призведе до реального вирішення спору між сторонами, а спричинить можливість виникнення нового спору щодо встановлення користування земельною ділянкою.  
 
Основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов`язково рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися.
Доводи касаційної скарги про те, що спірні земельні ділянки є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, є помилковими, оскільки такі земельні ділянки одержані відповідачем у приватну власність шляхом приватизації, а тому є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Судами встановлено та із матеріалів справи вбачається, що відповідач набув у власність земельні ділянки на підставі рішення Мошнівської сільської ради у 2009 році, тоді як норма, яка передбачала, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, і була закріплена у частині п`ятій статті 60 СК України, діяла лише у період із 08 лютого 2011 року по 12 червня 2012 року.
 
Твердження заявника у касаційній скарзі про те, що на спірних земельних ділянках розташований недобудований житловий будинок, а тому у разі його поділу між подружжям і виділення конкретної частини до особи, яка не має права власності або користування земельної ділянки, до неї переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди відповідно до статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 ЦК України, є необґрунтованим та зводяться до неправильного тлумачення заявником норм матеріального права, оскільки зі змісту вказаних норм вбачається, що вони застосовуються у випадку розміщення на земельній ділянці саме будинку, будівлі чи споруди як самостійного об`єкта, тоді як у цій справі на спірних земельних ділянках розташований об`єкт незавершеного будівництва, ступінь готовності якого складає 61 відсоток, який по своїй сутті є сукупністю будівельних матеріалів і не може вважатися житловим будинком.    
 
Посилання заявника у касаційній скарзі на правовий висновок, зроблений Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2710цс, є безпідставними, оскільки у зазначеній справі судом встановлені інші фактичні обставини, а саме: ступінь готовності житлового будинку складав 100 відсотків та можливість його поділу в натурі підтверджувалася висновком проведеної експертизи.   
 
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, арішення суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
 
Судді: | О. В. Ступак
| Ю. І. Гулейков
| Г. І. Усик