Постанова
Іменем України
 
09 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 686/23692/15-ц    
провадження № 61-24406св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Сімоненко В. М.,
суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач) 
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2016 року у складі судді Мороз В. О. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 31 січня 2017 року у складі суддів: Костенка А. М., Гринчука Р. С., Грох Л. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Лісогринівецька сільська рада, Хмельницька районна державна адміністрація, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
третя особа - фермерське господарство «Добробут»,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Лісогринівецької сільської ради, Хмельницької районної державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - фермерське господарство «Добробут», про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, скасування рішення про державну реєстрацію  прав та їх обмежень, визнання недійсним договору купівлі-продажу.
Вказував, що 22 листопада 2013 року він звернувся до Лісогринівецької сільської ради із заявою щодо надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства, рішенням якої йому надано такий дозвіл. На підставі цього рішення сільської ради розроблено проект землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки в користування на умовах оренди для ведення фермерського господарства в с. Лісові Гринівці. 4 березня 2014 року за участю сільського голови Лежанського В . В. , землекористувача та виконавця робіт - Панчука В. В. погоджено (встановлено) межі вищевказаної земельної ділянки, про що складено відповідний акт, який підписано вищевказаними особами. Зазначав, що у зв`язку із наявністю внесених до державного земельного кадастру земельних ділянок, державні кадастрові реєстратори не змогли провести державну реєстрацію виділеної йому в користування земельної ділянки у зв`язку з накладенням на земельну ділянку, яка на підставі проекту землеустрою мала бути передану йому в оренду, земельної ділянки з кадастровим номером 6825083600:03:015:0018, яка в свою чергу рішенням Лісовогринівецької сільської ради № 04 від 31 серпня 2015 року передана у власність    ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства. Крім того, рішенням № 12 від 16 грудня 2014 року 32-ї чергової сесії Лісовогринівецької сільської ради «Про скасування рішення № 10 28-ої позачергової сесії Лісовогринівецької сільської ради 6-го скликання» скасовано рішення № 10 вказаної сесії сільської ради, а саме-  рішення про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства та залишення її у комунальній власності.
В зв`язку з цим позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення Лісовогринівецької сільської ради № 04 від 31 серпня 2015 року «Про затвердження ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення та надання її у власність», визнати незаконним та скасувати рішення № 12 від 16 грудня 2014 року 32-ї чергової сесії Лісовогринівецької сільської ради «Про скасування рішення № 10 28-ї позачергової сесії Лісовогринівецької сільської ради 6-го скликання, визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку                            № НОМЕР_1 виданого 28 жовтня 2015 року та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 6825083600:03:015:0018, укладений 09 грудня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 23 лютого 2016 року за клопотанням позивача залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, фермерське господарство «Добробут».
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 22 серпня 2016 року за клопотанням представника позивача замінено первісного відповідача Реєстраційну службу Хмельницького міськрайонного управління юстиції на належного відповідача Хмельницьку районну державну адміністрацію.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області                          від 17 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що для звернення до суду особа має мати певне право, свободу чи інтерес, та довести суду факт порушення такого права, свободи чи інтересу. З позову та в ході дослідження доказів не вбачається, що позивач має будь-яке відношення до спірної земельної ділянки, яка належить на праві власності  ОСОБА_3 . Так, рішенням сесії Лісовогринівецької сільської ради № 28 від 25 листопада 2013 року позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду за рахунок земель комунальної власності. Позивачем замовлено проект землеустрою. Проте, матеріали справи не містять та судом не встановлено, що позивач звертався із заявами щодо погодження такого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду за рахунок земель комунальної власності. Даний проект відповідно до положень статті 186-1 ЗК України не містить жодного необхідного погодження. Крім того, відповідно до положень частини дев`ятої статті 79-1 ЗК України, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Відповідно до положень частини четвертоїцієї ж статті, земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка, яку позивач мав намір отримати в оренду, площею 0,8273 га, не була сформована, оскільки кадастровий номер її присвоєно не було, натомість в Державному земельному кадастрі є відомості про земельну ділянку площею 0,8024 га, які внесені на підставі документації, розробленою гр омадяниномОСОБА_8 Щодо правомірності набуття права власності                         ОСОБА_2 та подальшого відчуження її на користь ОСОБА_3 суд зазначає, що земельна ділянка, належна  ОСОБА_3 , знаходиться в межах населеного пункту на території Лісовогрінівепьжої сільської ради, з моменту формування і до моменту передання у власність    ОСОБА_2 вказана земельна ділянка належала до комунальної власності в силу положень 12 ЗК України.    ОСОБА_2 на законних підставах набув право власності на зазначену земельну ділянку, після чого продав її    ОСОБА_3 , який є добросовісним набувачем зазначеної земельної ділянки, отже, вона може бути витребувана у нього лише у випадках, передбачених статтею 388 ЦК України, лише власником, яким позивач не є. Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, на момент укладення між                        ОСОБА_2 та   ОСОБА_3 нотаріально-посвідченого договору купівлі продажу земельної ділянки, і свідоцтво про право власності і рішення Лісовогринівецької сільської ради 6-го скликання від 31 серпня 2015 року № 4 були чинними, то підстав для визнання договору купівлі продажу немає. Щодо визнання незаконним та скасування рішення № 12 від 16 грудня 2014 року 32-ї чергової сесії Лісовогринівецької сільської ради «Про скасування рішення № 10 28-ї позачергової сесії Лісовогринівецької сільської ради 6-го скликання, дійсно органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення, проте із матеріалів справи вбачається, що Лісовогринівецька сільська рада діяла законно, так як відповідно до рішення        № 10 28-ї позачергової сесії Лісовогринівецької сільської ради 6-го скликання від 25 листопада 2013 року, не виникли правовідносини, пов`язані із реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, оскільки відповідно до даного рішення розроблений та погоджений у встановленому порядку проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки необхідно було подати на затвердження чергової сесії Лісовогринівецької сільської ради, а позивач такий не подав, не реалізував своє право на погодження проекту землеустрою, а розроблення проекту землеустрою та подання такого не є безтерміновим.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 31 січня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що земельна ділянка (кадастровий номер 6825083600:03:015:0018) рішенням сесії Лісогринівецької сільської ради передана    ОСОБА_2 у власність з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме:статті 118 ЗКУкраїни, Закону України «Про місцеве самоврядування», оскільки проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки    ОСОБА_2 не розроблявся, із заявою про затвердження проекту він не звертався, на сесії розглядалось питання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та саме за це голосували депутати сільської ради, а з наявного письмового рішення сесії вбачається, що затверджено проект та передано земельну ділянку у власність    ОСОБА_2 , що суперечить тому питання, яке розглядалось на сесії та за що проголосували депутати.Крім того,  на земельній ділянці з кадастровим номером 6825083600:03:015:0018 розташована частина штучної водойми - ставка, площею 0,1816 га, та частина гідротехнічних споруд ставка (Урочище Яйце), які прийняті в експлуатацію в 1995 році, а саме:водоскидна спорудата земляна гребля, а, отже,можна зробити висновок, що частина земельної ділянки з кадастровим номером 6825083600:03:015:0018, на якій розташовані штучна водойми та гідротехнічні споруди, відповідно до вимог Земельного і Водного кодексів можуть відноситись до земель водного фонду. Крім того, з цих же підстав викликає сумнів законність розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації № 2686/2012-р від 29 грудня 2012 про надання дозволу громадянину ОСОБА_8 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в                             с. Лісові Гринівці Хмельнициького району орієнтовною площею 0,8 га та погодження цього проекту в управлінні Держкомзему у Хмельницькій області, оскільки після формування даної земельної ділянки, присвоєння кадастрового номеру 6825083600:03:015:0018 на ній опинились розташовані частина штучної водойми та гідротехнічних споруд.Однак відповідно до статті 79-1 ЗК України земельна ділянка з кадастровим номером 6825083600:03:015:0018 станом на          25 листопада 2013 року - дату рішення сесії сільської ради про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду - була сформована, визначено її площу, межі та внесено інформацію до Державного земельного кадастру. За таких обставин слід прийти до висновку, що без скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 6825083600:03:015:0018, на яку накладається земельна ділянка, межі якої визначено в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,8273 га переданої в користування на умовах оренди    ОСОБА_1 , він позбавлений можливості погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,8273 га йому в користування на умовах оренди йвідповідно реалізувати своє право на користування земельною ділянкою на підставі договору оренди. З врахуванням викладеного, суд вважає, що навіть при встановлених порушеннях законодавства при ухваленні рішення 39 чергової сесії Лісовогринівецької сільської ради №04 від 31 серпня 2015 року про затвердження ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,8024 га із земель комунальної власності (категорія - землі сільськогосподарського призначення) для ведення особистого селянського господарства та передачі у власність ОСОБА_2 даної земельної ділянки (кадастровий номер 6825083600:03:015:0018), вказане рішення та договір купівлі-продажу не порушують права та інтереси позивача, оскільки навіть у випадку задоволення позовних вимог позивача він позбавлений можливості реалізувати свої права на користування земельною ділянкою, визначеною в його проекті землеустрою, так як погодити проект землеустрою, сформувати дану земельну ділянку, зареєструвати в Державному земельному кадастрі неможливо без скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 6825083600:03:015:0018, що накладається на земельну ділянку, на яку претендує позивач.На даний час позивач не ставить позовні вимоги та не звертається з позовом про скасування Державним кадастровим реєстратором державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером 6825083600:03:015:0018, скасування розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації № 2686/2012-р від 29 грудня 2012 про надання дозволу громадянину ОСОБА_8 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а тому відсутні підстави для задоволення його позовних вимог, так як оскаржувані ним рішення органів місцевого самоврядування та правочин купівлі-продажу за наявних обставин державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 6825083600:03:015:0018 не порушують його права.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 . просить скасувати судові рішення та задовольнити позов, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що суд встановив, що земельна ділянка (кадастровий номер 6825083600:03:015:0018) рішенням сесії Лісогринівецької сільської ради передана ОСОБА_2 у власність з порушенням вимог чинного законодавства, при цьому суд безпідставно вказав, що його права не порушено. За наявності рішення ради про передачу земельної ділянки ОСОБА_2 та договору купівлі-продажу територіальний орган Держкомзему позбавлений можливості скасувати в Державному земельному кадастрі реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 6825083600:03:015:0018. Крім того, оспорюваними рішеннями та договором купівлі-продажу порушено його законні сподівання на отримання в оренду земельної ділянки, що згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод підлягає захисту. Погодження проекту землеустрою є однією із стадій реалізації очікуваного інтересу, який він не мав можливості реалізувати через наявність накладення меж іншої земельної ділянки на межі земельної ділянки, яку він очікує отримати в оренду. 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної
Інстанцій
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення. 
Суди установили, що розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації № 2686/2012-р від 29 грудня 2012 надано дозвіл громадянину               ОСОБА_8 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства с. Лісові Гринівці Хмельницького району, орієнтовною площею 0,8 га.
12 лютого 2013 року ОСОБА_8 уклав договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки з приватним підприємством «Діоріт Плюс».
Приватним підприємством «Діоріт Плюс» виготовлено проект землеустрою та 30 квітня 2013 року замовником   ОСОБА_8 отримано на погодження в управлінні Держкомзему у Хмельницькій області відповідно до статті186-1 ЗК України.
08 серпня 2013 року на підставі погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 13 лютого 2013 року, виготовленого ПП «Діоріт Плюс», Управлінням Держземагенства у Хмельницькій області земельну ділянку на території Лісогринівецької сільської ради с. Лісові Гринівці Хмельницького району, площею 0,8024 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства зареєстровано в Державному земельному кадастрі та присвоєно кадастровий номер 6825083600:03:015:0018.
Разом з тим, протягом року з дня реєстрації земельної ділянки    ОСОБА_8 в порядку статті118 ЗК України до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її йому у власність не звернувся та фактично своє речове право чи право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку не оформив та не зареєстрував.
Рішенням 39 чергової сесії Лісогринівецької сільської ради № 04 від 31 серпня 2015 року    ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,8024 га із земель комунальної власності (категорія - землі сільськогосподарського призначення) для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с. Лісові Гринівці Хмельницького району та передано у власність  ОСОБА_2 земельну ділянку (кадастровий номер 6825083600:03:015:0018), площею 0,8024 га із земель комунальної власності (категорія - землі сільськогосподарського призначення) для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с. Лісові Гринівці Хмельницького району.
Проте, згіднопротоколу 39 чергової сесії Лісогринівецької сільської ради               від 31 серпня 2015 року на даній сесії розглядалась заява    ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с. Лісові Гринівці Хмельницького району, яку було задоволено. Питання про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність  ОСОБА_2 на даній сесії 31 серпня 2015 року не розглядалось.
При цьому, відповідач    ОСОБА_2 надав до суду другий примірник заяви до Лісогринівецької сільської ради від 03 серпня 2015 року, в якій просив сільську раду передати йому у власність земельну ділянку (кадастровий номер 6825083600:03:015:0018), площею 0,8024, розташованув с. Лісові Гринівці Хмельницького району, а не надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою. На цій заяві відсутні дані про її реєстрацію в Лісогринівецькій сільській раді, а зазначено лише резолюцію голови ради.
Укнизі реєстрації заяв Лісогринівецької сільської ради вищевказана заява    ОСОБА_2 не зареєстрована.
На підставі рішення 39 чергової сесії Лісогринівецької сільської ради № 04                   від 31 серпня 2015 року    ОСОБА_2 28 жовтня 2015 року зареєстрував своє право власності на земельну ділянку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
09 грудня 2015 року    ОСОБА_2 та    ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу, за умовами якого   ОСОБА_2 продав, а    ОСОБА_3 купив земельну ділянку кадастровий номер 6825083600:03:015:0018, площею 0,8024 га із земель комунальної власності (категорія - землі сільськогосподарського призначення) для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с. Лісові Гринівці Хмельницького району. На підставі цього правочину  ОСОБА_3                        09 грудня 2015 року зареєстрував своє право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Рішенням 28 чергової сесії Лісогринівецької сільської ради 6 скликання № 10 від 25 листопада 2013 року надано    ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду за рахунок земель комунальної власності (категорія - землі сільськогосподарського призначення) для ведення фермерського господарства, орієнтовною площею 0,9 га в межах населеного пункту Лісові Гринівці Хмельницького району. Розроблений та погоджений у встановленому порядку проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки    ОСОБА_1 мав подати на затвердження чергової сесії Лісогринівецької сільської ради.
На підставі даного рішення 04 березня 2014 року   ОСОБА_1 уклав договір з фізичною особою підприємцем    ОСОБА_6 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди.
Однак, на стадії реєстрації земельної ділянки державний реєстратор відмовив    ОСОБА_1 в реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі з тих підстав, що земельна ділянка, яка на підставі проекту землеустрою мала бути передану позивачу в оренду, накладається на земельну ділянку з кадастровим номером 6825083600:03:015:0018.
За висновком судової земельно-технічної експертизи земельна ділянка з кадастровим номером 6825083600:03:015:0018, площею 0,8024 га накладається на земельну ділянку, межі якої визначено в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,8273 га в користування на умовах оренди   ОСОБА_1 , площа накладення складає 0,5993 га.
Крім того, за висновком судової земельно-технічної експертизи матеріалів справи вбачається, що на земельній ділянці з кадастровим номером 6825083600:03:015:0018 розташована частина штучної водойми - ставка, площею 0,1816 га. На цій земельній ділянці частково розташовані гідротехнічні споруди, які прийняті в експлуатацію в 1995 році, а саме: водоскидна споруда та земляна гребля.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами процесуального закону, суди встановили, що земельна ділянка (кадастровий номер 6825083600:03:015:0018) рішенням сесії Лісогринівецької сільської ради передана ОСОБА_2 у власність з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме: статті 118 ЗК України, Закону України «Про місцеве самоврядування», оскільки проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 не розроблявся, із заявою про затвердження проекту він не звертався, на сесії розглядалось питання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та саме за це голосували депутати сільської ради, а з наявного письмового рішення сесії вбачається, що затверджено проект та передано земельну ділянку у власність ОСОБА_2 , що суперечить тому питання, яке розглядалось на сесії та за що проголосували депутати. 
Крім того,  на земельній ділянці з кадастровим номером 6825083600:03:015:0018 розташована частина штучної водойми - ставка, площею 0,1816 га, та частина гідротехнічних споруд ставка (Урочище Яйце), які прийняті в експлуатацію в 1995 році, а саме: водоскидна споруда та земляна гребля, а, отже, частина земельної ділянки з кадастровим номером 6825083600:03:015:0018, на якій розташовані штучна водойма та гідротехнічні споруди, відповідно до вимог Земельного і Водного кодексів можуть відноситись до земель водного фонду. Тобто, земельна ділянка (кадастровий номер 6825083600:03:015:0018) рішенням сесії Лісогринівецької сільської ради передана ОСОБА_2 у власність для ведення особистого селянського господарства  з порушенням вимог статті 85 Водного кодексу України та статей 58, 59 ЗК України, оскільки передача у власність громадян земель водного фонду для ведення особистого селянського господарства не допускається, можуть бути передано у власність громадянина замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів) без зміни цільового призначення земельної ділянки. В даному випадку ОСОБА_2 передавалась у власність не замкнена природна водойма з земель водного фонду, а земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, на якій розташована частина штучної водойми та гідротехнічних споруд, разом з прибережними смугами, що заборонено чинним законодавством.
Суди вказали, що з цих же підстав незаконним є розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації № 2686/2012-р від 29 грудня 2012 про надання дозволу громадянину ОСОБА_8 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в с. Лісові Гринівці Хмельницького району орієнтовною площею 0,8 га та погодження цього проекту в управлінні Держкомзему у Хмельницькій області, оскільки після формування даної земельної ділянки, присвоєння кадастрового номеру 6825083600:03:015:0018 на ній опинились розташовані частина штучної водойми та гідротехнічних споруд.
Разом з тим, статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Наведеною нормою визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги  статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.
Заявлені позивачем у цій справі вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Лісовогринівецької сільської ради № 04 від 31 серпня                          2015 року «Про затвердження ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення та надання її у власність», визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , виданого 28 жовтня 2015 року, та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 6825083600:03:015:0018, укладеного 09 грудня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не приводять до поновлення порушеного права позивача, оскільки   ОСОБА_1 за наслідками розгляду спору позбавлений можливості реалізувати свої права на користування земельною ділянкою, визначеною в його проекті землеустрою, так як погодити проект землеустрою, сформувати дану земельну ділянку, зареєструвати в Державному земельному кадастрі неможливо без скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 6825083600:03:015:0018, що накладається на земельну ділянку, на яку претендує позивач.
У відповідності зі статтею 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Згідно пункту10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі:поділу чи об`єднання земельних ділянок;якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.
Пунктом114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012року № 1051, визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі даних про те, що протягом одного року Державному кадастровому реєстраторові органом державної реєстрації прав не надано відповідної інформації в порядку інформаційного обміну.
Суди встановили, що на підставі розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації № 2686/2012-р від 29 грудня 2012 громадянин   ОСОБА_8 виготовив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства с. Лісові Гринівці Хмельницького району, орієнтовною площею 0,8 га, погодив даний проект в управлінні Держкомзему у Хмельницькій області, дану земельну ділянку було зареєстровано в Державному земельному кадастрі і присвоєно кадастровий номер 6825083600:03:015:0018.
Хоча протягом року з дня реєстрації земельної ділянки  ОСОБА_8 в порядку статті 118 ЗКУкраїни своє речове право чи право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку не оформив та не зареєстрував, державна реєстрація земельної ділянки Державним кадастровим реєстратором скасована не була.
Отже, відповідно до статті 79-1 ЗК України земельна ділянка з кадастровим номером 6825083600:03:015:0018 станом на 25 листопада 2013 року - дату рішення сесії сільської ради про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду - була сформована, визначено її площу, межі та внесено інформацію до Державного земельного кадастру. За таких обставин без скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 6825083600:03:015:0018, на яку накладається земельна ділянка, межі якої визначено в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,8273 га переданої в користування на умовах оренди    ОСОБА_1 , він позбавлений можливості погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,8273 га йому в користування на умовах оренди йвідповідно реалізувати своє право на користування земельною ділянкою на підставі договору оренди. 
Позивач не ставить питання про скасування Державним кадастровим реєстратором державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером 6825083600:03:015:0018, скасування розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації № 2686/2012-р від 29 грудня 2012 про надання дозволу громадянину ОСОБА_8 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тобто обраний ним спосіб захисту порушеного права не є ефективним у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду щодо відмови у позові про визнання незаконним та скасування рішення Лісовогринівецької сільської ради № 04 від 31 серпня                          2015 року «Про затвердження ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення та надання її у власність», визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , виданого 28 жовтня 2015 року, та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 6825083600:03:015:0018, укладеного 09 грудня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 
Доводи касаційної скарги про порушення права на мирне володіння майном є безпідставними, оскільки згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, між тим позивач у судовому порядку захищає право на орієнтовний розмір та бажане місце розташування земельної ділянки, вказані ним у заяві на отримання в оренду землі для ведення фермерського господарства. Власність на цю земельну ділянку в нього не виникла та не перебуває у межах правового захисту Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Щодо позовних про визнання незаконним та скасування рішення № 12                         від 16 грудня 2014 року 32-ї чергової сесії Лісовогринівецької сільської ради «Про скасування рішення № 10 28-ї позачергової сесії Лісовогринівецької сільської ради 6-го скликання, необхідно зазначити таке. 
В матеріалах справи наявна лише копія рішення № 12 від 16 грудня 2014 року 32-ї чергової сесії Лісовогринівецької сільської ради, оригінал рішення до суду наданий не був.
На неодноразові запити судів першої інстанції, апеляційної інстанції сільський голова Лісогринівецької сільської ради повідомив, що матеріали, на підставі яких приймалось рішення № 12 від 16 грудня 2014 року 32-ї чергової сесії Лісовогринівецької сільської ради, протокол сесії 32-ї чергової сесії                                від 16 грудня 2014 року, саме рішення в сільській раді відсутнє і надати такі матеріали є неможливим.
З відповіді на запит апеляційного суду до архівного сектору Хмельницької районної державної адміністрації вбачається, що з 2008 року по 2015 рік документи сільської ради до архіву не передавались.
На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що наявна в матеріалах справи копія рішення № 12 від 16 грудня 2014 року 32-ї чергової сесії Лісовогринівецької сільської ради, підписана секретарем селищної ради, не є належним та допустимим доказом прийняття такого рішення, інших доказів (оригіналів документів щодо прийняття рішення) до суду надано не було, не здобуті такі і судом, а можливість здобуття таких доказів судом вичерпана, тому в цих вимогах позивача слід відмовити за недоведеністю ним самого факту прийняття рішення № 12 від 16 грудня 2014 року органом місцевого самоврядування, які стосуються його прав.
За вимогами статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
З урахуванням викладеного, касаційний суд позбавлений процесуальної можливості досліджувати належність копіїрішення № 12 від 16 грудня                       2014 року 32-ї чергової сесії Лісовогринівецької сільської ради як доказу прийняття рішення № 12 від 16 грудня 2014 року органом місцевого самоврядування.
(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
На підставі статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Доводи касаційної скарги є безпідставними та не впливають на законність судових рішень у справі. 
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області                                  від 17 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області                    від 31 січня 2017 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                В. М. Сімоненко 
 
А. А. Калараш
 
С. Ю. Мартєв
 
Є. В. Петров
 
С. П. Штелик