ПОСТАНОВА
Іменем України

26 вересня 2019 року 
Київ
справа №808/2545/15
адміністративне провадження №К/9901/12426/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 1 червня 2016 року (судді: Юхименко О.В., Нагорна Л,М., Круговий О.О.) у справі за адміністративним позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області до відділу державної виконавчої служби Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, третя особа: ОСОБА_1 про визнання дій протиправними, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних- вимог та їх обґрунтування 
02 травня 2015 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області (далі - ДАБІ, позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до відділу державної виконавчої служби Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області (далі - ВДВС ), в якому просила:
- визнати протиправними дії відповідача з винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 24 квітня 2015 року № 47349216;
- скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 24 квітня 2015 року № 47349216;
- зобов`язати ВДВС відкрити виконавче провадження з виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення від 07 травня 2013 року № 253, винесену Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області.
В обґрунтування позовних вимог вказує на неправомірність прийняття спірної постанови через те, що виконавчий документ, а саме постанова по справі про адміністративне правопорушення № 253, відповідно до якої особу визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною другою статті  188-42 КУпАП була чиною, набрала законної сили 18 травня 2013 року та підлягала примусовому виконанню.  
При цьому ДАБІ посилається на пункт 5 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" та вказує, що підстави, викладені у постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження, є підставами для обов`язкового зупинення виконавчого провадження, а не підставами для винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 01 березня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Токмацького міськрайонного управління юстиції Косинської Є.В. з винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 24 квітня 2015 року № 47349216.
Скасовано постанову державного виконавця ДВС Токмацького міськрайонного управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 47349216 від 24 квітня 2015 року.
Зобов`язано Відділ державної виконавчої служби Токмацького міськрайонного управління юстиції розглянути заяву Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення від 07 травня 2013 року № 253.
Задовольняючи частково позовні вимоги, Запорізький окружний адміністративний суд дійшов висновку про неправомірність винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 24 квітня 2015 року № 47349216, оскільки в силу приписів частини першої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо 1) не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, 2) він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, 3) і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Починаючи з 18 травня 2013 року постанова у справі про адміністративне порушення від 07 травня 2013 року № 253 є документом, на підставі якого має бути відкрито виконавче провадження. Оскарження вказаної постанови № 253 про накладення штрафу в судовому порядку є підставою для зупинення виконавчого провадження, а не підставою для відмови у його відкритті.
Вимоги про зобов`язання ВДВС відкрити виконавче провадження з виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення від 07 травня 2013 року № 253, винесену Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області вважав необґрунтованими з посиланням на те, що вирішення питання про відкриття виконавчого провадження за виконавчими документами згідно з Законом України "Про виконавче провадження" є виключною компетенцією державних виконавців відділів Державної виконавчої служби. Тому відсутні повноваження суду щодо зобов`язання відділ державної виконавчої служби Токмацького міськрайонного управління юстиції відкрити виконавче провадження з виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення від 07 травня 2013 року № 253 без вчинення певного порядку дій.
Разом з цим, суд вважав за доцільним, з урахуванням вимог статті 11 КАС України (чинного на час вчинення окремої процесуальної дії), вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відділ державної виконавчої служби Токмацького міськрайонного управління юстиції розглянути заяву Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення від 07 травня 2013 року № 253.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2016 року скасовано постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01 березня 2016 року та прийнято нову про відмову у задоволенні позову. 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції Дніпропетровський апеляційний адміністративного суду дійшов іншого висновку та вважав правомірною спірну постанову ДВС про відмову у відкритті виконавчого провадження.
Зазначив, що у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, (стаття 308 КУпАП), постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби.
Судом апеляційної інстанції вказано, що ухвалою Жовтневого районного  суду міста Запоріжжя від 05 червня 2013 року відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 про скасування постанови від 07 травня 2013 року за № 253 по справі про адміністративне правопорушення.
При вирішенні спору апеляційний суд стверджував, що відстеження строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, та своєчасне, звернення до примусового виконання, з наданням відповідного документа, за яким, у тому числі, переривався строк давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, є правом стягувача, а не обов`язком відповідної посадової особи органу державної виконавчої служби.
В спірному випадку постанова у справі про адміністративне правопорушення не набула статусу виконавчого документа як такого. 
Зазначено, що для державного виконавця зазначений факт встановлений також судовим рішенням Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2014 року у справі № 808/8840/13-а, відповідно до якого судом, серед іншого скасовано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 04 листопада 2013 року № 40523002 з виконання постанови про адміністративне правопорушення від 07 травня 2013 року № 253. 
Крім того, в самій постанові по справі про адміністративне правопорушення зазначено строк пред`явлення постанови до виконання 07 серпня 2013 року.
Тому, апеляційний суд вважав, що для державного виконавця закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, що саме по собі є достатньою підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження. 
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги  
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 1 червня 2016 року і прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
У касаційній скарзі зазначає, що при направленні виконавчого документу до відділу державної виконавчої служби Токмацького міськрайонного управління юстиції 28 травня 2013 року, постанова по справі про накладення адміністративного правопорушення № 253 набрала законної сили, а ухвала про відкриття провадження справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення винесена 05 червня 2013 року. Тому, ОСОБА_1 подала позовну заяву на оскарження вищевказаної постанови інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Запорізькій області після набрання нею законної сили. 
Також вказував, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду  від 01 червня 2016 року визнано законною та такою, що підлягає примусовому виконанню постанову про  адміністративне правопорушення № 253 від 07 травня 2013 року.
Зокрема зазначає, що викладені мотиви у спірній постанові є підставами для обов`язкового зупинення виконавчого провадження, а не для винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.
Позиція інших учасників справи 
Відзиву на касаційну скаргу від відповідача не надходило. 
Рух касаційної скарги 
Суддя-доповідач Вищого адміністративного суду України ухвалою від 20 жовтня 2016 року відкрив касаційне провадження на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 1 червня 2016 року. 
15 березня 2018 року касаційні скарги передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
За результатом автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: Білоус О.В. (суддя-доповідач), Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.
За результатом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: Загороднюк А.Г. (суддя-доповідач), Єресько Л.О., Соколова В.М.
Сторони не заявляли клопотання про розгляд справи за їх участю. 
Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року прийнято адміністративну справу до провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
07 травня 2013 року заступником начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області Оверчуком О.В. винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення № 253, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті  188-42 КУпАП.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2013 року відкрито провадження у справі № 2-а/331/84/13 331/4498/13-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області Оверчука Олександра Володимировича, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
06 червня 2013 року стягувачем до ВДВС подано заяву про примусове виконання виконавчого документу.
Постановою ВДВС від 07 червня 2013 року ВП № 38376620 Державній архітектурно-будівельній інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на час винесення постанови).
06 вересня 2013 року стягувачем до ВДВС вдруге подано заяву про примусове виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення № 253.
Постановою ВДВС від 09 вересня 2013 року ВП № 38376620 позивачу відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».
01 листопада 2013 року стягувачем втретє подано заяву про примусове виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення № 253.
Постановою ВДВС від 04 листопада 2013 року позивачу відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження». 
26 листопада 2013 року стягувачем вчетверте подано заяву про примусове виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення № 253.
Постановою ВДВС від 29 листопада 2013 року позивачу відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».
20 жовтня 2014 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області вп`яте подала заяву про примусове виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення № 253.
Постановою ВДВС від 23 жовтня 2014 року позивачу відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».
06 січня 2015 року стягувачем вшосте подано заяву про примусове виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення № 253.
Постановою ВДВС від 12 січня 2015 року позивачу відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження». 
23 квітня 2014 року стягувачем всьоме подано заяву про примусове виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення № 253.
Постановою ВДВС від 24 квітня 2015 року ВП 47349216 позивачу відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» через наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.
У постанові ВДВС від 24 квітня 2015 року ВП 47349216 вказано, що постанова по справі про адміністративне правопорушення № 253, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 188-42 КУпАП не набрала законної сили та є предметом оскарження у судовому порядку. 
Також відповідач зазначив, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2014 року у справі № 808/8840/13 визнано правомірною постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Токмацького районного управління юстиції Запорізької області про відмову у відкритті виконавчого провадження від 4 листопада 2013 року з виконавчого провадження № 40523002, за наслідками розгляду заяви Інспекції від 18 жовтня 2013 року №7/8-3375-02.
Не погоджуючись з постановою ВДВС від 24 квітня 2015 року ВП 47349216, позивач 02 травня 2015 року звернувся до суду з даним позовом. 
Релевантні джерела права й акти їх застосування.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статтею 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Стаття 291 КУпАП у редакції, яка діяла на час винесення постанови ВП 47349216, визначає, що постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Згідно з статтею 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.
При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.
Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову. 
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (чинного на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 606-XIV).
Відповідно до статті 1 Закон України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження»      державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в      статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.
Відповідно до частин першої та другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до частини першої статті 26 України «Про виконавче провадження» № 606-XIV державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: пропуску встановленого строку пред`явлення документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;      наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.
Відповідно до пункту 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців.
За приписами статті 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.
Процедуру накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності (далі - штрафи), що передбачені Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» визначена Порядком накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1995 р. № 244 (далі - Порядок № 244).
Так, пунктом 26 Порядку №244 встановлено, що постанова про накладення штрафу та постанова про закриття справи набирають законної сили після закінчення строку їх оскарження.
Відповідно пункту 28 Порядку № 244 постанову про накладення штрафу та постанову про закриття справи відповідно до статті 5 Закону може бути оскаржено суб`єктом містобудування, щодо якого її винесено, до суду протягом 15 днів з дня її винесення з повідомленням про таке оскарження у той самий строк органу державного архітектурно-будівельного контролю, який виніс відповідну постанову.
За правилами, встановленими пунктом 29 Порядку №244 оскарження постанови про накладення штрафу в установлений строк зупиняє її виконання до набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Згідно з пунктом 31 Порядку №244 постанова про накладення штрафу є виконавчим документом і підлягає виконанню в установленому законом порядку з дня набрання нею законної сили.
У разі оскарження постанови про накладення штрафу та належного повідомлення відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю про її оскарження така постанова направляється до органу державної виконавчої служби для примусового виконання після набрання законної сили відповідним рішенням суду, крім випадків скасування її судом.
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
З аналізу положень частини другої статті 25 та частини першої статті 26 Закону № 606-XIV      вбачається, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження або про відмову у відкритті виконавчого провадження, у тому числі, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 05 червня 2013 року (справа № 2-а/331/84/13) відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області Оверчука О.В. про скасування постанови від 7 травня 2013 року № 253. 
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 7 серпня 2013 року (справа №2-а/331/84/13) зупинено провадження по адміністративній справі №2-а/331/84/13 до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі №808/6114/13-а, оскільки справа №2а/331/84/13 взаємопов`язана та не може бути розглянута до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі №808/6114/13-а.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 03 листопада 2015 року (справа №2-а/331/84/13) поновлено провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника начальника інспекції державного архітектурно будівельного контролю у Запорізькій області Оверчука О.В., Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Запорізькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Отже, аналіз установлених у цій справі фактичних обставин дає підстави для висновку про те, що у період з 05 червня 2013 року постанова від 07 травня 2013 року № 253 була предметом оскарження у судовому порядку.
Приймаючи спірну постанову відповідач серед іншого зазначив, що постанова по справі про адміністративне правопорушення № 253 від 07 травня 2013 року не набрала законної сили. 
У разі оскарження постанови про накладення штрафу та належного повідомлення відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю про її оскарження така постанова направляється до органу державної виконавчої служби для примусового виконання після набрання законної сили відповідним рішенням суду, крім випадків скасування її судом.
Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області не заперечує про факт обізнаності оскарження ОСОБА_1 постанови  № 253 від 07 травня 2013 року, а лише вказує на те, що оскарження постанови у судовому порядку є підставою для зупинення виконавчого провадження, відповідно до пункту 5 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» , а не підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.   
Постановою Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області від 07 травня 2013 року № 253 встановлено, що остання набирає законної сили 18 травня 2013 року (а.с.5 зворот).  
Крім того, в цій же постанові зазначено, що строк пред`явлення постанови до виконання закінчується 07 серпня 2013 року. Позивач направив постанову для виконання поза межами строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.  Підставою для прийняття постанови до виконання, у даному випадку, може бути прийняття кінцевого рішення за наслідками оскарження виконавчого документу.   
Що стосується посилань скаржника на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2016 року необхідно зазначити, що поставною Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 06 березня 2017 року скасовано постанову Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області від 07 травня 2013 року № 253 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 188-42 КУпАП. 
Проте, суд наголошує на тому, що жодне з наведених рішень судів не може братися до уваги, оскільки їх не існувало на момент виникнення спірних правовідносин.
Отже, досліджуючи хронологію встановлених обставин справи, Верховний Суд вважає, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області при поданні заяви про примусове виконання передчасно звернулась із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі постанови від 07 травня 2013 року № 253.
З урахуванням установлених фактичних обставини справи відповідачем доведено правомірність прийняття постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 24 квітня 2015 року № 47349216.
Розбіжності при застосуванні норми пункту 8 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» із пунктом 3 вказаної норми, для прийняття спірної постанови не є підставою для скасування такого акту, з огляду на наступне. 
Саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. 
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. 
Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним. 
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, які взагалі не впливають на його дійсність. 
Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляду у цілому на несправедливий». При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого. 
За принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Крім того, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії^1 (Віііг Тоща V . Зраіп) серія А. 303-А; пункт 29)
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій про відмову у задоволені позову.
Викладені в касаційній скарзі доводи щодо помилковості висновку суду апеляційної інстанцій не підтвердилися під час розгляду касаційної скарги відповідача Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.
Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
За змістом частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Судові витрати
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області залишити без задоволення.
Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 1 червня 2016 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                А.Г. Загороднюк 
судді                                                                                                     Л.О.Єресько 
                                                                                                    В.М. Соколов