Постанова
Іменем України
28 жовтня 2019 року
м. Київ
справа №536/2258/17
провадження №61-745св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Волошина Н. А.,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 05 червня                   2018 року ОСОБА_3 та постанову Полтавського апеляційного суду             від 21 листопада 2018 року у складі колегії суддів Бутенко С. Б.,                Панченка О. О., Обідіної О. І., 
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У  грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду до  ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Волошина Н. А., в якому просила розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений 09 лютого 2015 року між нею та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Волошиною Н. А. 
Позов мотивовано тим, що 09 лютого 2015 року позивач уклала з відповідачем нотаріально посвідчений договір довічного утримання, відповідно до умов якого відповідач зобов`язувався довічно утримувати її, забезпечувати щоденним повноцінним харчуванням, доглядом, необхідною допомогою, забезпечувати ліками за рекомендаціями лікаря, а позивач передала відповідачу у власність житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,2160 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельну ділянку площею 0,2011 га для ведення особистого селянського господарства, та за нею зберігалося право безоплатного довічного проживання в житловому будинку, де вона займає одну кімнату житловою площею 15,7 кв. м.
Відповідач не виконує свої зобов`язання, не турбується про її стан здоров`я, не забезпечує її харчуванням, ліками, необхідною допомогою, відмовляється доглядати її належним чином, у зв`язку з чим позивач вимушена звертатися за допомогою до інших осіб (сусідів). 
Вказані обставини щодо невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань є підставою для розірвання укладеного між сторонами довічного утримання. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції
Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області                         від 05 червня 2018 року, залишеного без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 21 листопада 2018року, у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про невиконання відповідачем умов договору довічного утримання. 
За умовами договору обов`язок відповідача обмежується конкретно визначеними видами догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача, матеріальна вартість яких становить 500 грн на місяць з урахуванням індексації. Стороною позивача не доведено, що вказане забезпечення не надавалось відповідачем взагалі або надавалось у меншому розмірі, а доводи позивача щодо обробітку городу, виконання іншої хатньої роботи, придбання нею продуктів харчування та ліків за власні кошти не підтверджує факт невиконання договору відповідачем.
Обов`язок відповідача, як нового власника, утримувати будинок та оплачувати комунальні послуги ґрунтується на інших правовідносинах та за відсутності несприятливих наслідків для позивача, пов`язаних з можливістю проживання у спірному будинку, невиконання або неналежне виконання відповідачем такого обов`язку, утворення заборгованості з оплати послуг електро-, газопостачання само по собі не може бути підставою для розірвання договору довічного утримання (догляду).
Короткий зміст вимог касаційної скарги                                                     
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 в особі представника, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.       
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди дали неналежну оцінку обставинам, які мають значення для справи та не врахували тих обставин, що ОСОБА_2 не виконує взяті на себе зобов`язання за договором довічного утримання належним чином, не перевірили та не дали оцінки тій обставині, що заперечуючи проти позову, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів виконання ним зобов`язань за спірним договором, зокрема щодо повного утримання позивача відповідно до умов договору, зокрема фіскальні чеки на придбання для позивача продуктів харчування, ліків, одягу тощо. 
Судами першої та апеляційної інстанції не досліджені ті обставини, що ОСОБА_2 не надавав матеріальне забезпечення та не здійснював належний догляд ОСОБА_4 
Суди безпідставно не врахували обставин придбання позивачем продуктів харчування за власні кошти, неналежне утримання відповідачем будинку та несплату ним комунальних платежів, оскільки такі дії відповідача створили несприятливі наслідки для позивача, в тому числі - неможливість користуватися газовим опаленням.
Заявник вважає, що суди попередніх інстанцій допустили однобічність у досліджені і оцінки доказів, а постановлені ними рішення не містять повноти та всебічності з`ясованих обставин у справі, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Статтею 746 ЦК Українивстановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Відповідно до договору довічного утримання істотними умовами договору є: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваному житловому будинку, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг, виконання різних видів ремонтних робіт, забезпечення медичною допомогою, забезпечення харчуванням.
Відповідно до частини першої статті 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.
Статтею 751 ЦК України передбачено, що матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.
За змістом частини першої статті 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду:  на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. 
Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).
У справі, яка переглядається судами встановлено, що за умовами укладеного між сторонами договору, крім надання позивачу права безоплатного довічного проживання у відчужуваному будинку, відповідач зобов`язався забезпечувати її утриманням та доглядом, а саме: повноцінне харчування відчужувача, догляд та надання необхідної допомоги, побутові послуги (прання, прасування та ін.) й забезпечення лікарськими засобами за рекомендаціями лікаря. Загальна вартість вказаного матеріального забезпечення становить 500 грн на місяць.
Тобто, у договорі довічного утримання обов`язки набувача є конкретно визначеними сторонами і обмежуються конкретно визначеними видами догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача та матеріальна вартість яких становить 500 грн на місяць з урахуванням індексації. 
Судами встановлено, що відповідач забезпечував позивача згідно з обумовленими у договорі умовами, порушення або неналежне виконання яких стороною позивача під час розгляду справи не доведено. 
Надаючи оцінку доводам позивача, суди попередніх інстанцій правильно висходили з того, що посилання позивача на обов`язок відповідача, як нового власника, утримувати будинок та оплачувати комунальні послуги є необґрунтованими, оскільки ґрунтуються на інших правовідносинах та за відсутності несприятливих наслідків для позивача, пов`язаних з можливістю проживання у спірному будинку, невиконання або неналежне виконання відповідачем такого обов`язку, утворення заборгованості з оплати послуг електро-, газопостачання само по собі не може бути підставою для розірвання договору довічного утримання (догляду).
Встановивши належне виконання відповідачем своїх обов`язків за договором довічного утримання, які є конкретно визначеними, а також недоведеність факту невиконання або неналежного виконання умов цього договору або порушення його істотних умов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для розірвання вказаного правочину. 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
У справі, яка переглядається суди дали оцінку всім наданим сторонами доказам, до переоцінки яких, в силу статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій. 
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують. 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 05 червня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 В. С. Висоцька
 
  І. В. Литвиненко
 
  І. М. Фаловська