ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 295/3910/18
провадження № 51- 2696 км 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої -                        ОСОБА_1 ,
суддів:                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 , 
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
захисника                                        ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 подану в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Богунського районного суду міста Житомира від 19 грудня 2018 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 лютого 2018 року за № 12018060020000762, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,  раніше судимого вироком Макарівського районного суду Київської області від 06 травня 2016 року за ч. 3 ст. 297 КК України, до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з визначеним іспитовим строком на 2 роки,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. 
Зміст оскарженого судового рішення 
Вироком Богунського районного суду міста Житомира від 19 грудня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання за цим законом – 3 роки позбавлення волі.  На підставі ст. 71 КК України ухвалено частково приєднати до покарання невідбуте ОСОБА_7 покарання за вироком Макарівського районного суду Київської області від 06 травня 2016 року та призначено остаточне покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання. Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта. Вирішено питання з речовими доказами. 
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року зазначений вирок залишено без змін. 
Згідно з вироком суду першої інстанції, який ухвалою апеляційного суду залишено без змін, 16 лютого 2018 року, близько 04 год., ОСОБА_7 перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна поєднаний з проникненням у житло, таємно, з метою особистого збагачення, переліз через паркан та, шляхом зриву замка, проник до вказаного будинку, де викрав належне потерпілому ОСОБА_8 майно на загальну суму 1698 гривень 98 коп. Внаслідок вчинення злочину, ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_7 та закрити кримінальне провадження у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати. Посилається на допущені судами першої та апеляційної інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час розгляду справи стосовно ОСОБА_7 , а також вказує, що висновки судів не відповідають фактичним обставинам справи.
Так захисником зазначено, що суд першої інстанції при ухвалені вироку послався на недопустимі докази та допустив ряд процесуальних порушень, оцінка яких залишилась поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій.
Позиції учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 , касаційну скаргу подану в інтересах засудженого ОСОБА_7 підтримала з наведених у ній підстав.
Прокурор ОСОБА_9 касаційну скаргу не підтримала і просила її відхилити, а оспорювані судові рішення залишити без зміни.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 - 414 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПКУкраїни судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погодившись із вироком суду першої інстанції, захисник подала апеляційну скаргу виходячи із того, що у ході судового розгляду було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону у виді визнання доказів безпідставно допустимими та ненадання їм належної оцінки.
Обґрунтовуючи в апеляційній скарзі невідповідность висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, захисник зазначає, що судом неправильно оцінено досліджені докази, певна частина доказів свідчить про факти, які є протилежними тому висновку, який зробив суд; частині доказів взагалі не надана оцінка, тобто суд оцінював докази вибірково, безпідставно відхиляв одні докази або не давав оцінки тим частинам доказів, які свідчать про невинуватість обвинуваченого, що призвело до неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.
Вказані доводи колегія суддів вважає слушними у зв`язку із наступним.
Так, розглядаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції зазначив в ухвалі суть її доводів, проте не перевірив їх з достатньою повнотою і дав на них відповіді без аналізу та оцінки доказів, на які посилалась захисник. При цьому апеляційний суд продублював висновки, викладені у вироку суду першої інстанції, обмежившись формальним переліченням наведених у ньому доказів, показань свідків та документів. Водночас власних висновків не сформулював, аргументованих відповідей на доводи апеляції захисника не дав, належних мотивів свого рішення про залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку суду першої інстанції без змін в ухвалі не навів.
Наведене свідчить про те, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а тому підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд має врахувати викладене в цій постанові, перевірити належним чином усі доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника, й ухвалити законне та обґрунтоване рішення. 
Враховуючи викладене, керуючись ст. 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд 
ухвалив: 
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Житомирського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                  ОСОБА_3