Постанова
Іменем України 
31 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 332/3204/17
провадження № 51-2038 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017080030001406, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та мешканки АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України.
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України із застосуванням      ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у тому, що вона у першій половині дня 08 вересня 2017 року, перебуваючи поблизу магазину «Економ», що неподалік території ринку «Малий», розташованого по вул. Поштовій, 141 у                  м. Запоріжжі, з метою особистого вживання та для подальшого збуту незаконно придбала наркотичний засіб метадон, загальна маса якого у перерахунку на суху речовину складає 0,076 г.
Крім того, 08 вересня 2017 року, близько 12:00, перебуваючи на зупинці громадського транспорту, розташованої на перехресті вул. Південне шосе та          вул. Діагональної у м. Запоріжжі, за винагороду у розмірі 700 грн незаконно збула залегендованій особі ОСОБА_8 згорток із наркотичним засобом метадон загальною масою у перерахунку на суху речовину 0,026 г.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2019 року апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2018 року – без зміни.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_6 ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх вимог вказує про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженої через м`якість та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. При цьому прокурор посилається на ту обставину, що місцевим судом недостатньо враховано характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_7 злочинів, один з яких згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких. Також зазначає, що судом не взято до уваги обставину, що обтяжує покарання засудженій, а саме вчинення злочину у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів. Крім того, на думку прокурора, судом належним чином не мотивовано рішення в частині звільнення засудженої від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Вважає, що таке звільнення негативно вплине на кінцеву мету покарання, як це визначено ст. 65 КК України, не сприятиме виправленню ОСОБА_7 , враховуючи, що остання раніше притягалась як до адміністративної відповідальності за ст. 44 КУпАП, так і до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України, проте належних висновків для себе не зробила. Апеляційний суд допущених порушень не усунув, не дав вичерпної відповіді на всі доводи апеляційної скарги прокурора, належним чином не мотивував своє рішення, внаслідок чого безпідставно вирок місцевого суду залишив без зміни, чим порушив вимоги              ст. 419 КПК України.
Позиції інших учасників судового провадження 
На вказану касаційну скаргу захисником засудженої ОСОБА_7 – адвокатом ОСОБА_9 подано письмові заперечення, у яких він просить залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій – без зміни.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги.
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про доведеність винуватості засудженої у вчиненні злочинів, передбачених         ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, місцевий суд належним чином вмотивував дослідженими та оціненими під час судового розгляду доказами, та правильно визнав достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 .
Висновки суду щодо доведеності винуватості та кваліфікація дій ОСОБА_7 за    ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України є правильними та у касаційній скарзі прокурором не оспорюються.
Доводи касаційної скарги прокурора про порушення судом загальних засад призначення покарання, м`якість призначеного покарання, а також безпідставне звільнення засудженої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, є непереконливими.
Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. 
Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд, обґрунтовуючи висновок щодо виду і розміру покарання ОСОБА_7 , призначаючи їй покарання у виді позбавлення волі, та звільняючи останню від його відбування з випробуванням, виходив з тяжкості вчинених засудженою злочинів, наявності у останньої матері похилого віку та хворого чоловіка, відсутності незнятих та непогашених судимостей. Судом враховано визнання вини та щире каяття ОСОБА_7 , збут наркотичної речовини на прохання іншої особи та незначний розмір збутого наркотичного засобу, проходження лікування від наркотичної залежності, відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Крім того, під час апеляційного розгляду було встановлено, що ОСОБА_7 добровільно пройшла курс реабілітації при громадській організації «Ілана», та по теперішній час є волонтером в жіночому центрі соціальної допомоги, що свідчить про її виправлення.
Призначене засудженій покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження нових злочинів, справедливим та таким, що не суперечить                    ст. 65 КК України.
На переконання колегії суддів, призначене судом покарання з огляду на вимоги        ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній його меті як заходу примусу.
При цьому, врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, а також ті, про які прокурор вказує у своїй касаційній скарзі, суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення засудженої ОСОБА_7 без реального відбування покарання, але за умови здійснення за нею контролю з боку уповноваженого органу з питань пробації, на підставі статей 75, 76 КК України.
Суд апеляційної інстанції, здійснюючи в порядку апеляційної процедури перевірку доводів апеляційної скарги прокурора, які є аналогічними доводам касаційної скарги, дотримуючись вимог кримінального процесуального закону, надав їм відповідну оцінку та вмотивував прийняте рішення.
Зокрема, апеляційний суд визнав неспроможними доводи прокурора про те, що ОСОБА_7 раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, оскільки в силу ст. 89 КК України ОСОБА_7 вважається такою, що не має судимостей.
Крім того, апеляційний суд вказав, що притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності в цілому не впливає на правильність і обґрунтованість призначеного засудженій покарання, та можливість її звільнення від його відбування.
На переконання колегії суддів такі висновки апеляційного суду є обґрунтованими та узгоджуються з вимогами закону.
Таким чином, під час апеляційного розгляду кримінального провадження щодо         ОСОБА_7 апеляційний суд ретельно перевірив доводи апеляційної скарги прокурора та надав на них вичерпну відповідь, належним чином обґрунтував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу залишив без задоволення, а вирок місцевого суду – без зміни. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.
Що стосується доводів касаційної скарги про безпідставне неврахування як обставини, що обтяжує покарання засудженій, вчинення злочину у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 67 КК України суд має право, залежно від характеру вчиненого злочину, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 6-1, 7, 9, 10, 12, такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення.
З огляду на дискреційні повноваження суду, висновки місцевого та апеляційного судів про відсутність обставин, що обтяжують покарання засудженій, у даному випадку є правильними, а тому колегія суддів вважає доводи прокурора у цій частині такими, що не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, призначене покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засудженої, касаційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду – без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                              ОСОБА_3