Постанова
Іменем України                                        
 
09 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 285/3350/16-ц
провадження № 61-33320св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Борисюка Р. М., Григорусь Н. Й.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 03 серпня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір 
№ б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. 
 
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 31 жовтня 2016 року у нього виникла заборгованість у розмірі 42 193,72 грн, з яких: 3 465,67 грн - заборгованість за тілом кредиту, 32 693,13 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 3 549,50 грн -нарахована пеня та комісія за користуванням кредитом, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1 985,42 грн - штраф (процентна складова), позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 травня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. 
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 42 193,72 грн, з яких: 3 465,67 грн - заборгованість за тілом кредиту, 32 693,13 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 3 549,50 грн - заборгованість по пені та комісії за користуванням кредитом, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1 985,42 грн - штраф (процентна складова).
 
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підписанням анкети-заяви про надання кредиту, відповідач підтвердив, що він ознайомився з умовами договору, який є публічним, та розміщений на офіційному сайті позивача, підтвердив ознайомлення та свою згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та з тарифами відповідно до обраного ним тарифного пакету. Оскільки ОСОБА_1 умови кредитного договору належно не виконує, вимоги банку про стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту, зі сплати процентів за користування кредитними коштам, нарахованої пені, комісії та штрафів, є обгрунтованими. 
 
Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 червня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 10 травня 2017 року, у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишено без задоволення.
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
 
Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області 
від 10 травня 2017 рокузмінено, викладено абзаци другий та третій резолютивної частини рішення суду першої інстанції у наступній редакції: 
«Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 03 серпня 2012 року № б/н у розмірі 3 465,67 грн та судовий збір у розмірі 113,18 грн.»
 
Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з відсутності правових підстав для стягнення з відповідача нарахованих процентів за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за порушення зобов`язань за кредитним договором, зважаючи на те, що Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, і позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору та, що з ними був ознайомлений та згоден відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, зокрема щодо тарифів ПАТ КБ «ПриватБанк», розміру процентів за користування кредитом, сплати винагороди та неустойки у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.
 
Оскільки відповідачем не спростовано факт отримання кредитної картки та користування наданими банком грошовими коштами у розмірі тіла кредиту - 3 465,67 грн, і позовна давність, про застосування якої подав заяву 
ОСОБА_1 , не сплила, апеляційний суд вважав обгрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 465,67 грн.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справи надійшла касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк», у якій заявник просив скасувати рішення Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2017 року у частині відмови у задоволенні вимог про стягнення процентів та неустойки, та залишити у цій частині в силі заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 травня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що при укладенні кредитного договору від 03 серпня 
2012 року № б/н, сторони дійшли згоди щодо всіх істотних його умов. Усю необхідну інформацію про умови кредитування, розмір відсоткової ставки, валютні ризики, відповідальність за порушення умов договору тощо, позичальнику було надано згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг. ОСОБА_1 не скористався, передбаченим частиною другою статті 1056 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, на дату укладення кредитного договору, правом відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживного кредиту, та не надав доказів на підтвердження обмеження його права вибору умов кредитування. 
 
Апеляційний суд, у порушення вимог цивільного процесуального законодавства, не надав правового обгрунтування відмови у стягненні заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами, та дійшов помилкового висновку про зменшення суми заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 до суми заборгованості за тілом кредиту. 
 
У запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу, що надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листопаді 2017 року, ОСОБА_1 зазначив, що апеляційний суд повно та всебічно з`ясував обставини справи та застосував норми матеріального права, а тому відсутні підстави для його скасування. 
 
Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
31 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що 03серпня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, зі сплатою 30,00 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів, що відповідає строку дії картки.
 
У анкеті-заяві ОСОБА_2 зазначив про свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг та, що він ознайомився і погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку.
 
Зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_2 не виконав, у зв`язку з чим станом на 03 серпня 2012 року, банк нарахував йому заборгованість у розмірі 42 193,72 грн, з яких: 3 465,67 грн - заборгованість за тілом кредиту, 32 693,13 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 3 549,50 грн - заборгованість по пені та комісії за користуванням кредитом, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1 985,42 грн - штраф (процентна складова).
 
Висновки Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). 
 
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). 
 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
 
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
 
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
 
Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
 
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
 
У підписаній сторонами анкеті-заяві позичальника від 03 серпня 2012 року не зазначена процентна ставка, строк повернення кредиту (користування ним), підстави та розмір нарахування комісії, а також відсутні умови щодо відповідальності позичальника за порушення виконання зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів) та їх розміру.
 
Банк просив стягнути заборгованість за кредитним договором з урахуванням складових його повної вартості, зокрема заборгованість по тілу кредиту, зі сплати процентів на поточну і прострочену заборгованість, комісію, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. На обгрунтування зазначених вимог посилався, що відповідальність позичальника за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачена Витягом з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», Умовами та правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», в яких визначені пільговий період користування коштами, розмір процентної ставки та неустойка, а також порядок нарахування та інші умови.
 
Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови і правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з якими був ознайомлений позичальник.
 
Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими банком до позовної заяви Витягом з Тарифів та Умовами та правилами надання банківських послуг ознайомився та погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та, що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), комісії, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.
 
Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнаються відповідачем та не містять його підпису. З урахуванням наведеного та відсутності підтвердження конкретно запропонованих відповідачу Умов та правил банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Умови та правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, а тому їх не можна розцінювати, як складову кредитного договору, укладеного між сторонами 03 серпня 2012 року шляхом підписання анкети-заяви.
 
Зважаючи на наведене, відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили порядок зміни процентної ставки та можливість нарахування банком комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені та штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
 
Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). 
 
Таким чином, висновки апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 32 693,13 грн, комісії та пені у розмірі 3 549,50 грн, штрафів у розмірі 2 485,42 грн є законними та обгрунтованими.
 
З огляду на наведені мотиви, посилання у касаційній скарзі на те, що укладаючи кредитний договір, позичальник не ставив під сумнів розумність та справедливість його умов та не був обмежений у праві вибору умов кредитування, за яких буде виконуватися зазначений договір, є неспроможними. 
 
Зазначене є підставою для висновку, що при укладенні кредитного договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, на дату укладення кредитного договору,щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з ним усіх умов кредитного договору.
 
Ураховуючи наведене та з огляду на неповернення позичальником отриманої суми кредитних коштів, апеляційний суду дійшов правильного висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту порушених прав, шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів, а тому рішення апеляційного суду про стягнення з позичальника заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3 465,67 грн, є законним та обгрунтованим.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                   О. В. Ступак
Судді:                                                                                             І. Ю. Гулейков
В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик