Постанова
Іменем України                             
 
23 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 463/4279/15
 
провадження № 61-29511св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,                Хопти С. Ф.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова у складі судді Лакомської Ж. І. від 26 жовтня 
2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Струс Л. Б., Шандри М. М., Левика Я. А., від 03 жовтня 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.
Позовну заяву мотивовано тим, що 17 лютого 2014 року між банком та 
ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 197 280 грн на строк 72 місяців зі сплатою процентів у розмірі 0,0010%. На забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору, 04 березня 2014 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір застави, предметом якого є належний останньому автомобіль «Mitsubishi ASX», 2014 року випуску. Крім того, виконання позичальником умов кредитного договору забезпечено договором поруки, укладеним 17 лютого 2014 року між банком та ОСОБА_2 , за яким остання поручилася відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов`язань у розмірі 50 грн.
 
У зв`язку з тим, що позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував станом на 14 серпня 2015 року у нього перед банком утворилась заборгованість в сумі 189 010, 10 грн, в рахунок погашення якої позивач просив суд звернути стягнення на предмет застави шляхом його продажу будь-якій особі покупцю. Крім того, банк просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 50 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Ідея Банк» відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що у зв`язку з припиненням банками України здійснення усіх видів фінансових операцій у населеному пункті, де зареєстрований відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), який не контролюється українською владою, останній не міг виконати свій обов`язок перед позивачем зі сплати заборгованості за кредитним договором, не міг сплачувати кредитні кошти та відсотки за користування кредитними коштами з незалежних від його волі причин, а тому відповідно до положень статей 612, 613 ЦК України відповідач не є таким, що допустив порушення виконання зобов`язань за кредитним договором.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Ідея Банк» відхилено, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2016 року залишено без змін.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, погоджуючись із висновками суду, також виходив із того, що суд позбавлений можливості повідомити ОСОБА_1 про наявність у провадженні суду справи із позовом до нього, чим порушується принцип рівності та змагальності сторін у процесі.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Ідея Банк» просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.  
 
Касаційна скарга мотивована тим, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за його невиконання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або обставин непереборної сили, при цьому відсутність своєї провини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Судами встановлено, що відповідачі порушили взяті на себе договірні зобов`язання, при цьому передбачені законом докази про існування форс-мажорних обставин, які є (були) перешкодою для виконання кредитних зобов`язань боржником, у матеріалах справи відсутні. Крім того, погашення за кредитними зобов`язаннями можуть здійснюватися  у будь-яких відділеннях банку, а не лише у відділенні за місцем проживання позичальника, а також у інші способи, передбачені чинним законодавством України. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували відмову банку прийняти належне виконання позичальником своїх зобов`язань.  
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Справа передана до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
17 лютого 2014 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 197 280 грн на строк 72 місяців зі сплатою процентів у розмірі 0,0010%. 
 
Виконання позичальником умов кредитного договору забезпечено договором поруки, укладеним 17 лютого 2014 року між банком та ОСОБА_2 , за яким остання поручилася відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов`язань у розмірі 50 грн.
 
Крім того, на забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору, 04 березня 2014 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір застави, предметом якого є належний останньому автомобіль «Mitsubishi ASX», 2014 року випуску. 
 
У зв`язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору станом на 14 серпня 2015 року у позичальника перед банком утворилась заборгованість у розмірі 189 010, 10 грн, яка складається із: 150 701,11 грн - основний борг; 23 015,29 грн - прострочений борг; 12 725,67 грн - прострочені проценти; 0,12 грн - строкові проценти; 2 544,91 грн - нарахована комісія; 23 грн - пеня.
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
 
Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
 
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
 
Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.
 
Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу» та стаття 572 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої та другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
 
Наведені правові норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
 
У відповідності до частини першої статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.
 
Судами установлено, що ПАТ «Ідея Банк», звертаючись до суду з цим позовом до відповідачів просило звернути стягнення на заставне майно (автомобіль), шляхом його продажу будь-якій особі покупцю від імені власника. 
 
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
У пункті 2 § 5 договору застави від 04 березня 2014 року сторони погодили, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором та/або договором застави. При цьому договір застави містить застереження про позасудове задоволення вимог заставодержателя як шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність, так і шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі.
 
Застереження в договорі про задоволення вимог шляхом продажу заставодержателем предмета застави третій особі - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.
 
Отже, звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання є позасудовим способом звернення стягнення на заставне майно, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.
 
Наведене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 12 червня 2019 року у справі 
№ 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19).
 
Ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд на вказане уваги не звернули.
 
Судами не застосовано вищенаведені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що призвело до неправильного вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Враховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку про неправильне застосування судами апеляційної інстанції норм матеріального права, Верховний Суд вважає за можливе вийти за межі вимог та доводів касаційної скарги.
 
З огляду на вказане Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Ідея Банк» про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі, оскільки такий спосіб звернення стягнення на заставне майно сторони договору застави визначили як позасудовий, що відповідає положенням статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
 
За таких обставин, у задоволенні позову ПАТ «Ідея Банк» у цій частині слід відмовити з інших правових підстав. При цьому не підлягає задоволенню і позовна вимога щодо вилучення у відповідача автомобіля, оскільки вона у цьому разі є фактично складовою позовної вимоги щодо звернення стягнення на предмет застави.
 
Разом з тим позивачем заявлено вимогу про солідарне стягнення з відповідачів частини заборгованості за кредитним договором у сумі 50 грн.
 
Оскільки внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань наявна заборгованість за кредитним договором, Верховний Суд, беручи до уваги положеннястатей 526, 1054 ЦК України, частини першої статті 13, частини другої статті 400 ЦПК України та зміст заявлених позовних вимог, вважає, що позов ПАТ «Ідея Банк» до  ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2  в частині солідарного стягнення боргу в сумі 50 грн підлягає задоволенню.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржені судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову про вилучення транспортного засобу та звернення стягнення на предмет застави і задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 50 грн.
 
Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково. 
 
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення. 
 
У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2  про вилучення транспортного засобу та звернення стягнення на предмет застави відмовити.
 
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.
 
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 50 грн.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
С. Ф. Хопта