ПОСТАНОВА
Іменем України

31 жовтня 2019 року 
Київ
справа №398/3566/16-а(2-а/398/57/17)
адміністративне провадження №К/9901/44316/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Саприкіної І.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного інспектора будівельного нагляду Відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції Подгорецького Василя Вікторовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови за касаційною скаргою головного інспектора будівельного нагляду Відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління Державної архітектурно будівельної інспекції Подгорецького Василя Вікторовича на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у складі судді Нероди Л.М. від 12 квітня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Уханенка С.А., Богданенка І.Ю., Дадим Ю.М. від 27 червня 2017 року,
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до головного інспектора будівельного нагляду Відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції Подгорецького Василя Вікторовича (далі - головний інспектор, відповідач), в якому просив:
- визнати дії головного інспектора будівельного нагляду Відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління Державної архітектурно будівельної інспекції неправомірними; 
- скасувати постанову головного інспектора будівельного нагляду Відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління Державної архітектурно будівельної інспекції № 249/2016-Ол від 25 жовтня 2016 року.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що спірною постановою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною сьомою статті 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн. Підставою для притягнення позивача до відповідальності стало те, що позивач, ніби-то, допустив порушенням вимог частини першої статті 36 та пункту 2 частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме: провів реконструкцію сільськогосподарської будівлі під магазин промислових товарів без зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт.
Заперечуючи вину у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною сьомою статті 96 КУпАП, позивач вказує, що не має статусу суб`єкта містобудування, на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , оскільки будівельні роботи не проводить, а підсобні приміщення використовує як складські.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12  квітня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підставою винесення оскарженої постанови стали матеріали справи про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності, а саме: протокол про адміністративне правопорушення № 243/2016-ОЛ від 12 жовтня 2016 року. Однак, відповідачем не надано суду доказів щодо належного повідомлення позивача про час розгляду справи про адміністративне правопорушення, вручення йому протоколу про адміністративне правопорушення або своєчасного направлення протоколу та не спростовані доводи позивача про використання підсобних приміщень як складських.
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 27  червня  2017 року апеляційну скаргу головного інспектора будівельного нагляду Відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління Державної архітектурно будівельної інспекції Погорецького Василя Вікторовича задовольнив частково, скасував постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2017 року та прийняв рішення про задоволення адміністративного позову.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що підставою для задоволення позову були процесуальні порушення під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, які були допущені відповідачем, внаслідок неповідомлення позивача про час та місце розгляду справи. Разом з тим, апеляційним судом встановлено те, що позивач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується його підписом у відповідному протоколі. Відтак, апеляційний суд змінив мотиви для задоволення позову, а саме зазначив, що досліджені обставини справи про адміністративне правопорушення не містять відомостей про склад правопорушення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, головний інспектор будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління Державної архітектурно будівельної інспекції Погорецький Василь Вікторович звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12  квітня  2017  року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційну скаргу подано 08 вересня 2017 року.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 398/3566/16-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак, розгляд справи цим судом не був закінчений.
Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року прийнято до свого провадження касаційну скаргу головного інспектора будівельного нагляду Відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління Державної архітектурно будівельної інспекції Погорецького Василя Вікторовича на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року в адміністративній справі № 398/3566/16-а суддею-доповідачем Берназюком Я.О.
Разом із касаційною скаргою скаржником подано клопотання про забезпечення участі представника відповідача у касаційному розгляді справи у судовому засіданні, у задоволенні якого відмовлено ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що 12 жовтня 2016 року головним інспектором складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № 1019/2016-ОЛ за наслідками проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності щодо перевірки виконання вимог припису від 30 серпня 2016 року №  262/2016-ОЛ, в якому встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на якій проведено реконструкцію господарської будівлі «Ж» під магазин продовольчих товарів без зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт, що є порушенням вимог частини першої статті 36 та пункту 2 частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
12 жовтня 2016 року відповідачем у присутності позивача складено протокол про адміністративне правопорушення № 243/2016-ОЛ, в якому зазначено, що за результатами позапланової перевірки, проведеної по АДРЕСА_1 , виявлено порушення у виді здійснення реконструкції сільськогосподарської будівлі під магазин промислових товарів без зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт, що є порушенням вимог частини першої статті 36 та пункту 2 частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», тобто правопорушенням, відповідальність за яке передбачена частиною сьомою статті 96 КУпАП.
25 жовтня 2016 року відповідачем за наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення № 243/2016-ОЛ від 25 жовтня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною сьомою статті 96 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8500 грн 00 коп.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
У касаційній скарзі скаржник покликається на те, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що позивач змінив цільове призначення об`єкта містобудування, не зареєструвавши декларацію про початок будівельних робіт, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною сьомою статті 96 КУпАП, відтак, вважає, що постанову про притягнення позивача до відповідальності винесено на підставі, у межах повноважень та у порядку, що передбачені чинним законодавством України.
Позивач у встановлений судом строк не подав заперечення або відзиву на касаційну скаргу головного інспектора, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не є перешкодою для перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року, якою скасовано постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12  квітня 2017 року, відповідає, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності.
Частиною першою статті 36 цього ж Закону передбачено те, що право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що належать до I-III категорій складності, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.
Згідно з положеннями частини сьомої статті 96 КУпАП (в редакції чинній на час притягнення позивача до відповідальності), виконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання зазначених робіт, а також наведення недостовірних даних у такій декларації, вчинені щодо об`єктів IІ категорії складності тягнуть за собою накладення штрафу від чотирьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Зі змісту статті 9 КУпАП вбачається, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 244-6 КУпАП Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виробництва, виготовлення та застосування будівельних матеріалів, виробів, конструкцій, а також будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту та прийняття в експлуатацію об`єктів чи споруд, невиконанням законних вимог (приписів) посадових осіб інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю (статті 96, 96-1 (крім частин третьої - п`ятої), 97, частини третя - п`ята статті 152-1, стаття 188-42).
Згідно з положеннями статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частиною першою статті 256 КУпАП передбачено те, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
В статті 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Як слідує з положень пункту 1 частини другої статті 2 КАС України, суди перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, в першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Як встановлено судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів, за результатами позапланової перевірки, відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення № 243/2016-ОЛ від 25 жовтня 2016 року про те, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , проводить реконструкцію сільськогосподарської будівлі під магазин промислових товарів без зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт.
Судами попередніх інстанцій також встановлено на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що у якості доказів зазначеного правопорушення відповідачем до заперечень на позовну заяву додані фотографії, на яких зображені будинок та відчинені ворота приміщення, в якому знаходяться будівельні матеріали.
Ці фотографії не сформовані у фото таблицю з відповідним описом. Крім того, акт перевірки та протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей, що під час перевірки здійснювалося фотографування, та що до протоколу додаються фото. В постанові про адміністративне правопорушення відсутні посилання на докази (крім протоколу) якими підтверджуються вчинене правопорушення.
Згідно з частинами першою та другою статті 283 КУпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. 
Постанова повинна містити:
найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;
дату розгляду справи;
відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;
опис обставин, установлених під час розгляду справи;
зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;
прийняте у справі рішення.
Виходячи з положень статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», реконструкція - це будівельні роботи, які здійснюються відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Відповідно до ДНБ А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» під реконструкцією розуміється перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій.
Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, в акті перевірки та відповідно і в наступних документах (в протоколі та постанові) не розкрито суть проведеної реконструкції: яка перебудова була здійснена ОСОБА_1 , які зміни зазнав об`єкт будівництва та відповідно не наведено характеристику цих змін.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять відомостей про склад правопорушення, постанова головного інспектора будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління Державної архітектурно будівельної інспекції Погорецького Василя Вікторовича № 243/2016-ОЛ від 25 жовтня 2016 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною сьомою статті 96 КУпАП, є протиправною та підлягає скасуванню.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі № 750/8014/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі № 333/6845/15-а(2-а/333/2/16).
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Крім того, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення судів першої інстанції у відповідній частині та апеляційної інстанції у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 345, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 Перехідних положень КАС України,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу головного інспектора будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління Державної архітектурно будівельної інспекції Подгорецького Василя Вікторовича залишити без задоволення.
Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27  червня  2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                                    І.В. Желєзний
                                                                                                                  І.В. Саприкіна