ПОСТАНОВА
Іменем України

27 вересня 2019 року 
Київ
справа №826/4680/17
адміністративне провадження №К/9901/28757/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В., 
суддів Губської О.А., Калашнікової О.В., 

розглянув у попередньому судовому засіданні справу 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року  (головуючий суддя - Мазур А.С.) 
та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2018 року (головуючий суддя - Кузьмишина О.М., судді: Глущенко Я.Б., Шелест С.Б.)
у справі №826/4680/17
за позовом  ОСОБА_1 
до Святошинського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в місті Києві, Фастівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Київській області, 
третя особа:  ОСОБА_2 , 
про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
I. РУХ СПРАВИ
1.          У квітні 2017 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила:
-          визнати протиправними дії Святошинського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в місті Києві щодо складання та видачі висновку про анулювання актового запису про шлюб, що є недійсним, виданого 23 лютого 2017 року, яким анульовано актовий запис №5 від 24 листопада 2014 року про шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; 
-          скасувати висновок від 23 лютого 2017 року про анулювання актового запису про шлюб; 
-          зобов`язати Фастівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Київській області поновити актовий запис про шлюб №5 від 24 листопада 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що складений виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області. 
2.          Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Київського  апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2019 року, в задоволенні позову відмовлено.
3.          Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернулася з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
4.          23 лютого 2017 року Святошинським районним в місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в місті Києві складено висновок про анулювання актового запису №5 від 24 листопада 2014 року про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , складеного Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області.
5.          Відповідно до змісту вказаного висновку, в результаті проведеної перевірки за заявою ОСОБА_2 . встановлено, що ОСОБА_5 , вступаючи у шлюб з ОСОБА_3 , перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 1993 року, який не було припинено.
6.          Про анулювання актового запису цивільного стану №5 від 24 листопада 2014 року Фастівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Київській області листом № 262-16.25-102 від 23 лютого 2017 року повідомив ОСОБА_2 , яка є заінтересованою особою (донькою ОСОБА_3 ) та за результатами розгляду її заяви і було складено висновок про анулювання актового запису.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7.          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачка на момент реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 вже перебувала в зареєстрованому шлюбі, однак в заяві про державну реєстрацію шлюбу про цей факт не зазначила.  
8.          Також, суди попередніх інстанцій зазначили, що оскільки не було зазначено документу на підтвердження припинення попереднього шлюбу або судового рішення про визнання шлюбу недійсним, то відповідачі, отримавши від заінтересованої особи заяву, дійшли правильного висновку про необхідність складання висновку та прийняття рішення про скасування актового запису про шлюб №5 від 24 листопада 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що складений Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
9.          Позивачка у своїй касаційній скарзі наголошує на тому, що судами попередніх інстанцій не враховано, що на момент складання відповідачем оскаржуваного висновку не існувало підстав для скасування юридичного факту, а саме актового запису про шлюб між нею та ОСОБА_3 
10.          V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
11.          Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
12.          Відповідно до частини першої статті 17 КАС України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)  юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.
13.          За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
14.          Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
15.          Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
16.          Наведене узгоджується  з положеннями статей 2, 4, 19 КАС України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.
17.          Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити з суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
18.          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 липня 2018 року у справі №826/27224/15 також наголосила на тому, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.
19.          Так, приватноправові відносини вирізняються наявністю особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
20.          Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених   законом, зміна імені, смерть (стаття 49 Цивільного кодексу України (далі -   ЦК України).
21.          Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України від 1 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон № 2398-VI).
22.          Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 2398-VI державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, тобто дій/подій, що впливають на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.
23.          У справах про оскарження відмови у реєстрації  запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє, чи відповідне рішення прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією   та законами України, а також, чи прийняте воно обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для реєстрації актових записів цивільного стану.
24.          Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 425/2737/17.
25.          Позивачка звертаючись до суду з вказаним позовом фактично не погоджується з висновком Святошинського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в місті Києві від 23 лютого 2017 року, яким анульовано актовий запис про шлюб №5 укладений 24 листопада 2014 року між нею ( ОСОБА_5 ) та ОСОБА_3 
26.          Підставою для складання вказаного висновку є звернення заінтересованої особи, якою в даному випадку була ОСОБА_2 - донька ОСОБА_3 , а також встановлення та перевірка наявності фактів зазначених в частинах першій та шостій статті 39 Сімейного кодексу України, які повинні підтверджуватися відповідними документами. 
27.          З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що фактично вказаний позов направлений на вирішення питання щодо встановлення дійсності шлюбу укладеного між нею та ОСОБА_3 , що може бути вирішено лише в порядку цивільного судочинства, оскільки адміністративний суд не вправі встановлювати юридичні факти, що мають значення для реєстрації актових записів цивільного стану.
28.          Крім того, колегія суддів вважає, що встановлення цього факту безпосередньо пов`язано з вирішенням спору про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя між позивачкою та ОСОБА_2 , яка є донькою ОСОБА_3 , що знаходиться на розгляді в Києво-Святошинському районному суді Київської області.   
29.          Отже, зверненню позивача до суду з вказаним позовом передував спір про спільну сумісну власність між нею та ОСОБА_2 , яка є донькою  ОСОБА_3  про що зазначала позивачка в своїй позовній заяві.
30.          Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що фактично вказаний позов заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивачки, у зв`язку з чим, цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
31.          За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
32.          З огляду на наведене, ураховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, колегія суддів дійшла висновку, що вказаний спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновки судів першої та апеляційної інстанцій про розгляд справи в порядку адміністративного судочинства є помилковими.
33.          Відповідно до пункту 5 частини першої статті 349 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.
34.          Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
35.          Відповідно до частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
36.          Таким чином, суди помилково прийняли до свого провадження і розглянули справу з порушенням правил предметної юрисдикції, тому ухвалені судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.Керуючись статтями 341, 349, 354, 356, 359 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року  та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2018 - скасувати. 
Провадження у справі закрити.
Роз`яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак
О.А. Губська
О.В. Калашнікова,
Судді Верховного Суду