Постанова
Іменем України 
 
11 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 361/4554/16-ц
провадження № 61-28232св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2017 року у складі судді Сердинського В. С. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від  24  липня 2017 року у складі колегії суддів: Суханової  Є.  М., Мельника  Я.  С., Березовенко  Р.  В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.
 
Позовна заява мотивована тим, що за час перебування у шлюбі вони набули майно, яке є їхньою спільною сумісною власністю як подружжя. 
 
Враховуючи заяву про зменшення позовних вимог від 14 грудня 2016 року, ОСОБА_1 (а. с. 69-71) просила суд поділити спільне сумісне майно подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1714 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: будівництво та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер: 3221281601:01:088:0026, вартістю 210 000 грн; 1/2 частини незавершеного будівництвом житлового будинку та господарської будівлі, загальною площею 164,2 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 374 572 грн; 1/2 частини автомобіля «Renault Kangoo», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 156 000 грн; залишити у власності ОСОБА_2 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1714 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: будівництво та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер: 3221281601:01:088:0026, вартістю 210 000 грн; незавершений будівництвом житловий будинок та господарську будівлю, загальною площею 164,2 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 374 572 грн; частини автомобіля «Renault Kangoo», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 156 000 грн; виділити ОСОБА_2 у власність незавершений будівництвом житловий будинок та господарську будівлю, загальною площею 164,2 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 749 144 грн. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 374 572 грн компенсації в рахунок вартості 1/2 частини незавершеного будівництвом житлового будинку та господарської будівлі, загальною площею 164,2 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 749 144 грн; виділити ОСОБА_2 у власність автомобіль «Renault Kangoo», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 156 000 грн; стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 78 000 грн компенсації в рахунок вартості 1/2 частини автомобіля «Renault Kangoo», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано об`єктом спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 таке майно: - земельну ділянку площею 0,1714 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: будівництво та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер земельної ділянки 3221281601:01:088:0026, яка відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 200623 була надана ОСОБА_2 на підставі рішення Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області від 31 липня 2006 року № 47 (3 сесія 5 скликання);
- незавершений будівництвом житловий будинок та господарська будівля, що велось згідно із законом на підставі дозвільних документів, загальною площею 164,2 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною ринковою вартістю разом із земельною ділянкою 749 144 грн;
- автомобіль марки «Renault Kangoo» 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , орієнтовною ринковою вартістю 156 000 грн.
Поділено спільне сумісне майно подружжя, а саме: 
- земельну ділянку площею 0,1714 га, розташовану за адресою:  АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: будівництво та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер земельної ділянки 3221281601:01:088:0026, яка відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 200623 була надана ОСОБА_2 на підставі рішення Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області від 31 липня 2006 року № 47 (3 сесія 5 скликання);
- незавершений будівництвом житловий будинок та господарську будівлю, що велось згідно із законом на підставі дозвільних документів, загальною площею 164,2 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною ринковою вартістю разом із земельною ділянкою 749 144 грн;
- автомобіль марки «Renault Kangoo», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , орієнтовною ринковою вартістю 156 000 грн.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на: 
- 1/2 частка земельної ділянки площею 0,1714 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: будівництво та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер земельної ділянки 3221281601:01:088:0026, яка відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 200623 була надана ОСОБА_2 на підставі рішення Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області від 31 липня 2006 року № 47 (3 сесія 5 скликання);
- 1/2 частки незавершеного будівництвом житлового будинку та господарської будівлі, загальною площею 164,2 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною ринковою вартістю разом із земельною ділянкою 749 144 грн;
- 1/2 частки автомобіля марки «Renault Kangoo» 2005 року, випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , орієнтовною ринковою вартістю 156 000 грн.
Залишено у власності ОСОБА_2 :
- 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1714 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: будівництво та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер земельної ділянки 3221281601:01:088:0026, яка відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 200623, була надана ОСОБА_2 на підставі рішення Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області від 31 липня 2006 року № 47 (3 сесія 5 скликання);
- 1/2 частки незавершеного будівництвом житлового будинку та господарської будівлі, загальною площею 164,2 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною ринковою вартістю разом із земельною ділянкою 749 144 грн;
- 1/2 частки автомобіля марки «Renault Kangoo», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , орієнтовною ринковою вартістю 156 000 грн.
Виділено ОСОБА_2 у власність незавершений будівництвом житловий будинок та господарську будівлю, загальною площею 164,2 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною ринковою вартістю разом із земельною ділянкою 749 144 грн.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму компенсації в розмірі 374 572 грн в рахунок вартості 1/2 частини незавершеного будівництвом житлового будинку та господарської будівлі, загальною площею 164,2 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною ринковою вартістю разом із земельною ділянкою 749 144 грн.
Виділено ОСОБА_2 у власність автомобіль «Renault Kangoo», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , орієнтовною ринковою вартістю 156 000 грн.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму компенсації в розмірі 78 000 грн в рахунок вартості 1/2 частини автомобіля «Renault Kangoo», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , орієнтовною ринковою вартістю 156 000 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності сторін як колишнього подружжя, їхній поділ між сторонами має відбуватися у рівних частинах. При цьому суд вважав наявними підстави для залишення спірного майна у власності відповідача та стягнення з нього на користь позивачки компенсації у розмірі 1/2 частини вартості майна.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від  24  липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2017 року залишено без змін. 
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, чинні на момент виникнення спірних правовідносин сторін, та на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року, та встановлених обставин у справі, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.
 
Короткий зміст доводів касаційної скарги та її вимог
 
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не досліджено джерела набуття спірного майна. Так, судами залишено без уваги належність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1714 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі безоплатної передачі у власність органом місцевого самоврядування. Також проігноровано неможливість розцінювати об`єкт незавершеного будівництва як об`єкт права спільної сумісної власності, оскільки спірний будинок не був введений в експлуатацію. При цьому позивачка у порушення вимог статті 60 ЦПК України 2004 року не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту участі своїми коштами та працею у його будівництві. 
Судами у порушення вимог статті 66 ЦПК України 2004 року помилково враховано висновок про орієнтовну ринкову вартість нерухомості для визначення розміру компенсації позивачу, оскільки він не є висновком судової будівельно-технічної експертизи про дійсну вартість майна на момент розгляду справи. Судова автотоварознавча експертиза для визначення вартості автомобіля судами також не проводилась. Також суд за відсутності відповідача визначив порядок поділу спірного майна з проведенням компенсації, не застосувавши при цьому положення статті 71 СК України. 
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначала, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими. Спірний будинок підлягає поділу, оскільки його будівництво відбувалось на підставі дозвільних документів, а тому доводи ОСОБА_2 в цій частині є необґрунтованими. Незважаючи на те, що спірна земельна ділянка набута відповідачем шляхом безоплатної передачі органом місцевого самоврядування у процесі приватизації, вона підлягає поділу між подружжям, оскільки на ній знаходиться будинок, який є об`єктом права спільної сумісної власності (пункт 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»). Відповідач не порушував питання про призначення експертиз для визначення вартості спірного майна.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Броварського міськрайонного суду Київської області. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
У травні 2018 року цивільну справу № 361/4554/16-ц передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
Суди встановили, що з 04 квітня 1985 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2016 року (а. с. 10).
 
Під час перебування у шлюбі сторони у власність набули таке майно: земельну ділянку площею 0,1714 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: будівництво та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер: 3221281601:01:088:0026, яка відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 200623 була надана відповідачу ОСОБА_2 на підставі рішення Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області від 31 липня 2006 року № 47 (3 сесія 5 скликання) (а. с. 37); незавершене будівництво житлового будинку та господарської будівлі, що велось на підставі дозвільних документів, загальною площею 164,2 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною ринковою вартістю разом із земельною ділянкою 749 144 грн (а. с. 72, 78-82); автомобіль «Renault Kangoo», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , орієнтовною ринковою вартістю 156 000 грн (а. с. 11).
 
Позиція Верховного Суду
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права
 
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 
 
Відповідно до статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
 
Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
 
Наведене вище відображає зміст презумпції спільної сумісної власності подружжя, спростування якої є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується.
 
Враховуючи необхідність застосування зазначеної вище презумпції під час вирішення подібних спорів, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, вважав спірне майно таким, яке належить сторонами на праві спільної сумісної власності, а тому їхні частки у цьому майні є рівними.
 
Колегія суддів не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони не у повній мірі ґрунтуються на вимогах закону.
 
Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди повинні встановлювати обсяг всього набутого під час шлюбу майна подружжя.
 
Суди неправильно встановили обсяг такого майна подружжя, оскільки не врахували правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-388цс15, щодо того, що не введений в експлуатацію житловий будинок не може бути об`єктом поділу подружжя. У такому випадку особа може бути власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
 
Також варто зауважити, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинку з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, а отже є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.
 
Зазначений правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2710цс15.
 
За таких обставиндоводи касаційної скарги у цій частині є обґрунтованими.
 
Що стосується доводів касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що земельна ділянка площею 0,1714 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не може бути віднесена до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, то колегія суддів звертає увагу на таке.
 
Зазначена земельна ділянка належить ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 200623 та була надана відповідачу на підставі рішення Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області від 31 липня 2006 року № 47 (3 сесія 5 скликання).
 
Зміни до СК України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, якими частину першу статті 57 СК України було доповнено пунктом 5 такого змісту: «земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України», внесено Законом України від 17 травня 2012 року № 4766-VI.
 
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
 
Згідно зі частинами першою, другою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
 
Аналізуючи аргументи ОСОБА_2 щодо неможливості визначення вартості спірного майна на підставі висновків звіту про оцінку, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано керувалися звітами про оцінку, які містили відомості щодо вартості спірного майна, оскільки відповідач не надав суду висновків про іншу вартість майна.
 
Згідно зі статтею 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
 
Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
 
Відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
 
Відповідач не погоджувався зі звітами з незалежної оцінки майна, які надані позивачкою до матеріалів справи, та заперечував визначені у них розмірами вартості майна.
 
Проте відповідач не заявляв клопотання про призначення судової експертизи щодо визначення вартості спірного майна.
 
Вирішуючи питання про реальний поділ майна зі здійсненням відповідачем відповідної компенсації, суди не звернули уваги на таке.
 
Положеннями статті 365 ЦК України передбачені підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
 
Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, вирішили питання про розподіл майна із проведенням відповідачем компенсації, не встановивши безпосередньо згоди відповідача, який в апеляційній та касаційній скаргах заперечував поділ майна у такий спосіб. 
 
За таких умов, враховуючи відсутність згоди сторін на поділ спільного сумісного майна у спосіб, визначений у позові, суди мали б визначити за сторонами лише право власності на ідеальні частки (по 1/2 його частки) без реального розподілу майна. 
 
При цьому сторони не позбавлені права за наявності правових підстав звернутися з відповідним позовом до суду повторно.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 аналогічні змісту його апеляційної скарги та мали б бути перевірені апеляційним судом.
 
Положення частини першої статті 315 ЦПК України 2004 року містять вимогу про те, що у мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції повинні зазначатися мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
 
У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від  18  грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільних справах» роз`яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року).
 
Зазначених вимог апеляційним судом не дотримано.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
 
Відповідно до положень пунктів 1 та 3 частини третьої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази та суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
З огляду на те, що судом апеляційної інстанції не виконані вимоги, передбачені процесуальним законодавством України, щодо встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, рішення апеляційного суду не є законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього ж суду на підставі пунктів 1 та 3 частини третьої статті 411 ЦПК України.
 
При новому розгляді апеляційний суд повинен усунути наведені вище недоліки розгляду справи, виконати вимоги процесуального закону, врахувати висновки, викладені у постанові суду касаційної інстанції, на підставі належних і допустимих доказів встановити фактичні обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, надати належну оцінку наданим учасниками спору доказам, їх аргументам і постановити законне й обґрунтоване рішення.
 
Відповідно до частини першої статті 415 ЦПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
 
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від  24  липня 2017 року скасувати.
 
Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                 І. А. Воробйова

                                                                                                             Б. І. Гулько

                                                                                                             Г. В. Кривцова

                                                                                                             Ю. В. Черняк