Постанова 
Іменем  України
 
05 вересня 2019 року
м. Київ
справа № 607/1909/16-ц
провадження № 61-16647св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 23 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Щавурської Н. Б., Фащевської Н. Є., Ходоровського М. В.,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
У лютому 2016 року ОСОБА_1 (у грудні 2016 року позивач змінила прізвище на ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом, який надалі уточнила, до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.
Позов обґрунтовувала такими обставинами. Відповідач є батьком їх спільного сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого ним сплачуються аліменти по 500 грн щомісячно. Син часто хворіє, йому рекомендований індивідуальний догляд матері для проходження курсів лікувань. У зв`язку зі встановленими сину діагнозами: плосковальгусна установка стоп, функціональний розлад жовчного міхура та лійкоподібна деформація грудної клітки нею були витрачені кошти для проведення періодичного лікування (придбання ліків) на суму 141,54 грн, оплату занять з коригуючої гімнастики на суму 175 грн, придбання ортопедичного взуття на суму 2 960 грн, ортопедичного матраца й влаштування ліжка-каркаса для придбаного матраца на суму 3 621,68 грн. Також, нею було здійснено оплату дитячого садка в сумі 2 207, 40 грн, сплачено 30 грн за посріблення зубів, придбано товари для розвитку і творчості сина (м`яч-гиря - 70 грн, книги - 294,95 грн, інші речі- 52,40 грн), замок з ручкою на двері до дитячої кімнати - 300 грн. 
Посилаючись на обов`язок відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину, спроможність нести такі витрати, позивач просила стягнути їх з відповідача у повному обсязі, а саме у сумі 9 902,97 грн з тих підстав, що останній веде активну підприємницьку діяльність, має достатнє матеріальне забезпечення, в той час як вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Крім цього, в рахунок майбутніх додаткових витрат просила стягнути з відповідача 1 000 грн, необхідних для проведення сину курсу масажу, а також кошти на додаткові витрати на період до 31 грудня 2019 року щомісячно в сумі 1879 грн, які включають вартість занять з коригуючої гімнастики (140 грн), вартість занять з плавання (230 грн), вартість оплати дитячого садка (230 грн та 322 грн), вартість щоквартального посріблення зубів (30 грн), вартість абонемента до лялькового театру (160 грн), вартість занять з англійської мови (64 грн), вартість ортопедичного взуття (953 грн).
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 693,89 грн - понесених нею додаткових витрат на неповнолітню дитину, на користь держави стягнуто судовий збір у розмірі 551,20 грн. Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2016 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави недоїмку зі сплати судового збору у розмірі 234,27 грн.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, враховуючи матеріальне становище відповідача та позивача, а також те, що відповідач щомісячно сплачує аліменти на утримання позивача в розмірі 500 грн, вважав, що вимоги позивача підлягають задоволенню, шляхом стягнення на її користь з відповідача 3 693,89 грн понесених нею додаткових витрат у зв`язку з лікуванням та розвитком здібностей неповнолітнього сина. При цьому, на думку суду, підлягали задоволенню вимоги позивача щодо стягнення із відповідача затрачених нею коштів на лікування дитини на загальну суму 141,54 грн згідно призначень лікуючого лікаря, придбання ортопедичного взуття згідно призначень лікаря на загальну суму 2 960 грн, оплати за відвідування неповнолітнім відділення гімнастики у ДСЮШ № 2 на загальну суму 175 грн, придбання дитячих книжок, приладдя для заняття спортом та для творчого розвитку здібностей дитини на суми відповідно - 52,40 грн, 70 грн, 294,95 грн. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд визначив розмір участі відповідача у додаткових витратах на дитину в розмірі 3 693,89 грн враховуючи те, що він є приватним підприємцем, має у власності нерухоме майно, є директором та власником Приватного підприємства «КВ Формат», а також те, що позивач на цей час не працює та здійснює догляд за дитиною згідно рішення ЛКК. Також суд вважав за необхідне вказати, що вимоги позивача про стягнення із відповідача майбутніх витрат на масаж у розмірі 1 000 грн, на сріблення зубів, оздоровчу гімнастику, плавання, ляльковий театр, англійську мову, батьківську плату за дитячий садок, на ортопедичне взуття на загальну суму 10 902,97 грн, щомісячних витрат на суму 1 879 грн на три роки не підлягають задоволенню, оскільки вони не підтверджені належними доказами щодо їх необхідності, а також періоду їх надання. Також суд зазначав, що відвідування плавання неповнолітнім сином сторін згідно наданої процедурної картки позивачем, відбувалось та надавалось безкоштовно на підставі направлення лікуючого лікаря. Суд також вважав, що вимоги позивача про стягнення додаткових витрат, понесених нею на купівлю ортопедичного матрацу, замків та виготовлення ліжка не підлягають задоволенню, оскільки доказів щодо їх необхідності для неповнолітнього, суду не надано. Також, суд вважав, що вимоги позивача про стягнення із відповідача витрат на оплату дитячого садка та понесення їх в майбутньому не підлягають задоволенню, оскільки не є витратами, що викликані особливими обставинами, а саме розвитком здібностей дитини, вони належать до основних витрат з утримання дитини, а тому можуть покриватися за рахунок сплати щомісячних аліментних платежів відповідачем.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції сторони оскаржили його в апеляційному порядку.
Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 23 серпня 2016 року, з урахуванням ухвали від 15 вересня 2016 року про виправлення арифметичної помилки та описки, апеляційні скарги задоволено частково. Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 07 квітня 2016 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 282,59 грн додаткових витрат, що складає 3/4 від вартості додаткових витрат.
Апеляційний суд виходив з того, що загальний розмір обґрунтованих та документально підтверджених додаткових витрат, здійснених позивачем на малолітнього сина складає 7 043,45 грн, з яких: 2960 грн - витрати на придбання ортопедичного взуття; 175 грн - витрати на заняття з коригуючої гімнастики; 279,77 грн - витрати на придбання медичних препаратів; 3 628,68 грн - витрати на придбання ортопедичного матраца з наматрацником та на виготовлення ліжка-каркаса. Апеляційний суд також мотивував рішення про стягнення з відповідача 3/4 від вартості додаткових витрат майновим станом сторін, можливістю та спроможністю відповідача нести такі витрати. 
Короткий зміст та узагальнені доводи  касаційної скарги та інших учасників
У грудні 2016 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду із касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 23 серпня 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення змінити, зменшивши суму стягнення до 3 521,72 грн.
Посилається на безпідставне відступлення апеляційним судом від засад рівності обов`язків батьків з утримання дітей, необґрунтованість висновку про спроможність відповідача нести додаткові витрати у розмірі 3/4 від загальної суми 7 137,51 грн додаткових витрат, а не у рівних частках, безпідставне прийняття нового доказу - довідки Тернопільської дитячої комунальної лікарні № 23 від 28 травня 2016 року про вартість витрат на виготовлення ліжка-каркаса. Зазначає, що за період 2014 - 2016 років його доходи були незначними, внаслідок чого він отримує субсидію від держави, від іншого шлюбу має на утриманні малолітню доньку, а тому матеріально неспроможний сплачувати додаткові витрати на дитину у визначеному апеляційним судом розмірі.
У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - в силі.
Вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням вимог частин першої та другою статті 185 СК України, відповідно до яких розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення; доводи заявника також зводяться до переоцінки доказів, що не є повноваженням суду касаційної інстанції, натомість оскаржуване рішення ґрунтується на наявних у справі доказах.
Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі. 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечень не неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Судами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який на цей час розірвано. Після ухвалення оскаржуваних судових рішень позивач змінила прізвище на ОСОБА_1 .
За рішенням Тернопільського міськрайонного суду з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання сина у розмірі 800 грн щомісячно. Крім цього, з відповідача стягуються за рішенням суду й аліменти на утримання дружини в розмірі 1 000 грн щомісячно.
ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_6 Дитина перебуває на обліку в поліклінічному відділенні Тернопільської міської дитячої комунальної лікарні з діагнозами: вальгусна установка стоп, деформація грудної клітки, та потребує лікування у відділі відновного лікування № 1, у якому призначено: групові заняття коригуючої гімнастики, масаж м`язів нижніх кінцівок № 10, парафіново-озокеритові аплікації на стопи № 10, електростимуляція м`язів стопи № 10. Рекомендовано повторний курс лікування через 3 місяці, ортопедичне взуття. В процесі лікування виставлено ще один діагноз: функціональні розлади жовчного міхура за гіпотонічним типом. Рекомендовано повторні курси лікувальної фізкультури, плавання, ортопедичне взуття. Призначено лікування: стіл № 5, хофітол, дуфалак, електрофорез та парафінові аплікації на живіт № 5 й рекомендовано продовжити лікування на дому медичними препаратами: галстена, холосас, сліпі зондування з відварами трав, повторний курс лікування через 6 місяців. У зв`язку з такими захворюваннями дитині рекомендовано індивідуальний догляд матері, так як з приводу розладів здоров`я дитина періодично знаходиться у лікувальному закладі. Крім цього, матері необхідно придбавати для лікування медичні препарати. Для розвитку дитини мати купує книги та засоби для малювання, син відвідує заняття з англійської мови, заняття з коригуючої гімнастики тощо. ОСОБА_6 відвідує дошкільний навчальний заклад № 29 у м. Тернопіль.
Предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, що передбачено статтею 185 СК України.
Відповідно до вказаної норми той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Встановивши наявність у позивача, з якою проживає малолітня дитина, особливих обставин у додаткових витратах, зумовлених хворобами сина (плосковальгусною установкою стоп, функціональним розладом жовчного міхура, лійкоподібною деформацією грудної клітки) суд апеляційної  інстанції з урахуванням обставин, що мають істотне значення (рекомендацій лікарів щодо усунення негативних наслідків наявних хвороб шляхом вживання певного переліку медичних препаратів, проведення тих чи інших процедур тощо; документального підтвердження виконання позивачем лікарських рекомендацій; матеріального стану позивача (яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 6-ти років) та відповідача (який є працездатним, матеріально забезпеченим) дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання сина у відповідному розмірі.
Верховний Суд погоджується з рішенням апеляційного суду, яке ухвалено відповідно до вимог статті 185 СК України.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіряючи в межах касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, Верховний Суд виходить з того, що заявником не оскаржується потреба у додаткових витратах на дитину за переліком потреб, визначених судом апеляційної інстанції.
Доводи касаційної скарги зводяться до неправильного застосування статті 185 СК України та спроможності відповідача сплатити додаткові витрати лише у їх половинному розмірі.
Проте підстави для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норми статті 185 СК України відсутні.
За указаною нормою розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Апеляційний суд належним чином мотивував ухвалене рішення, у тому числі майновим станом сторін, спроможністю відповідача нести такі витрати.
Посилання заявника та норму статті 141 СК України щодо рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини не заслуговують на увагу, оскільки указана норма стосується особистих немайнових прав та обов`язків батьків щодо дитини.
Доводи заявника про те, що зважаючи на його майновий та сімейний стан, визначена до компенсації грошова сума є непомірною для нього, фактично зводяться до переоцінки доказів, що не є повноваженням суду касаційної інстанції. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За наслідками розгляду касаційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Отже, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, оскільки відсутні підстави для скасування судового  рішення.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 23 серпня 2016 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                             В. В. Яремко
                                                                                                                         А. С. Олійник
                                                                                                                        С. О. Погрібний