Постанова 
Іменем України 
 
11 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 739/1770/16-ц
провадження № 61-33438св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонере товариство «Акцент-Банк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Чернігівської області в складі колегії суддів: Скрипки А. А., Лакізи Г. П., Харченко Л. К. від 17 серпня 2017 року,
ВСТАНОВИВ:
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), у якому просив визнати нікчемним кредитний договір, укладений між ним та відповідачем 30 липня 2016 року. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь сплачену ОСОБА_1 суму в якості винагороди за надання фінансового інструмента у розмірі                     1 898,10 грн, а також сплачену ОСОБА_1 в якості комісії суму у розмірі 3 128,46 грн.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 30 липня 2016 року на                підставі поданої ним засобами дистанційного зв`язку заяви                                                  № АВН0СТ1551030686 з відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 строковий кредит у розмірі 20 898,10 грн на 24 місяці, для придбання споживчих товарів зі сплатою 4,99% в місяць, на суму виданого кредиту, що сплачується щомісяця, у розмірі 1 914,67 грн, починаючи з «25» по «29» число наступного місяця в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди за надання фінансового інструменту 1 898,10 грн, комісії у зазначені в заяві та Правилах та Умовах надання кредиту «Швидка готівка» строки. Позивач вказує, що договір про надання споживчого кредиту мав укладатися у письмовій формі, один з оригіналів якого мав бути переданий йому, як споживачу. Також позивач зазначає, що вимоги до форми кредитного договору, встановлені статтею 1055 ЦК України згідно якої кредитний договір укладається у письмовій формі, не дотримано, а відтак зазначений договір є нікчемним. Крім того, зазначений договір не відповідає вимогам статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2017 року позов задоволено. Визнано нікчемним кредитний договір, укладений 30 липня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «»Акцент-Банк». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» отримані за кредитним договором, укладеним 30 липня 2016 року грошові кошти в сумі 20 898,10 грн. Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 отримані за кредитним договором, укладеним                         30 липня 2016 року, грошові кошти в сумі 9 631,67 грн. Вирішено питання про судовий збір.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при укладенні                        30 липня 2016 року між позивачем та відповідачем кредитного договору його сторонами не було дотримано вимог законодавства щодо його письмової форми, і за даних обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного позивачем договору нікчемним, оскільки недійсність даного договору прямо встановлена законом. При цьому, судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь                      ПАТ «Акцент-Банк» отримані за вищевказаним кредитним договором грошові кошти в сумі 20 898,10 грн, а також стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 отримані за вищевказаним кредитним договором грошові кошти в сумі 9 631,67 грн.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 17 серпня                     2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові. Вирішено питання про судовий збір.  
Рішенням апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 своєю заявою підтвердив приєднання до Умов та Правил надання кредиту «Онлайн кеш-кредит», які є розміщеними на сайті банку, і які разом із заявою позичальника складають кредитний договір.
Узагальнені доводи касаційної скарги
У вересні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 17 серпня 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов до безпідставного висновку про те, що укладення кредитного договору відбулося у формі приєднання, і що позивач був ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифів, які розташовані на сайті банку, оскільки не звернув уваги на те, що будь-якого документа, який би мав електронний чи факсимильний підпис, однієї із сторін, в матеріалах справи немає. Виходячи із норм статей 639, 1055 ЦК України можна дійти висновку, що кредитний договір із банківською установою, повинен укладатися в письмовій форм в чи за допомогою інформаційно-теоекомунікаційних систем, що прирівнюється до письмової форми.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу з Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області № 739/1770/16-ц.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Зазначену справу передано до Верховного Суду.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від                         22 серпня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Акцент-Банк» про визнання кредитного договору нікчемним призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що 30 липня 2016 року позивач засобами електронного поштового зв`язку надіслав відповідачу заяву позичальника                                      № АВН0СТ1551030686, зразок якої був отриманий ним від відповідача, згідно якої ОСОБА_1 просив надати йому кредит у сумі 20 898,10 грн на строк 24 місяці до 30 липня 2018 року на придбання споживчих товарів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 4,99 на місяць на суму виданого кредиту, що сплачується щомісяця у розмірі 1 914,67 грн у період з 25 до 29 числа наступного місяця в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1 898,10 грн, комісії зазначені в заяві та умовах надання кредиту «Швидка готівка» строки.
Згідно заяви кредит надається шляхом зарахування грошових коштів на платіжну  картку позивача № НОМЕР_1 , а погашення заборгованості за кредитом здійснюється шляхом зарахування грошей на рахунок № НОМЕР_2 . В заяві зазначалося, що позивач ознайомлений та згодний з умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані йому в письмовій формі та вказувалося, що своїм підписом він підтверджує факт надання йому повної інформації про умови кредитування відповідачем та що цією заявою позивач приєднується до Умов та Правил надання кредиту «онлайн кеш-кредит», що розміщені на сайті банку і складають кредитний договір.
Суд також установив, що зазначена заява не була підписана позивачем, зокрема як власноручно, так і з використанням електронного підпису чи електронного цифрового підпису, хоча на  необхідність поставлення позивачем підпису для підтвердження факту надання повної інформації про умови кредитування вказано безпосередньо в самій заяві.
30 липня 2016 року на рахунок позивача № НОМЕР_1 відповідачем перераховано грошові кошти в сумі 20 898,10 грн, з яких 19 000 грн зараховано на рахунок позивача в якості кредитних коштів та 1 898,10 грн на сплату відповідачу винагороди за надання фінансового інструменту.
26 серпня, 28 вересня, 27 жовтня, 29 листопада 2016 року та 29 січня                    2017 року позивач здійснював сплату коштів на погашення заборгованості за кредитним договором від 30 липня 2016 року, сплативши 9 631,67 грн.
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу. Використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно із загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством.
Отже вимоги до електронних документів у цивільних відносинах повинні відповідати загальним вимогам вчинення правочинів, передбачених цивільним законодавством.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України).
Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є похідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавцець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).
Крім того статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладенням електронного підпису завершується створення електронного документа.
При цьому, за змістом частини третьої статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
Установивши, що ОСОБА_1 не підписував договір споживчого кредиту від 30 липня 2016 року, як власноручно так і в електронному вигляді, що є обов`язковим для додержання письмової форми цього виду правочину у силу вимог статей 207, 1055 ЦК України місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.
Оскільки позивач не підписував кредитний договір, то висновки апеляційного суду про те, що ОСОБА_1 своєю заявою підтвердив приєднання до Умов та Правил надання кредиту «Онлайн кеш-кредит», які є розміщеними на сайті банку, і які разом із заявою позичальника складають кредитний договір, є необґрунтованими. Такі Умови та Правила можуть бути враховані лише при дотриманні сторонами письмової форми договору та за умови доведення банком їх чинності на момент укладення договору (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17).
Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.
Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 17 серпня 2017 року скасувати та залишити в силі заочне рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2017 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | С. Ю. Бурлаков
| Є. В. Коротенко
| В. М. Коротун
| В. П. Курило