ПОСТАНОВА
Іменем України

23 жовтня 2019 року 
Київ
справа №168/809/17
провадження №К/9901/7467/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.,
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до Старовижівського районного сектору управління державної міграційної служби України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року, прийняту у складі колегії суддів: Сапіги В. П. (головуючий), Запотічного І. І., Довгої О. І.
І. Обставини справи
1. 11 грудня 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 (надалі також ОСОБА_3 ) звернулись до Старовижівського районного суду Волинської області з адміністративним позовом до Старовижівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (надалі також відповідач), у якому просили:
1.1. визнати протиправною відмову відповідача у видачі неповнолітньому ОСОБА_3 у зв`язку з досягненням 16-річного віку паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ (надалі - Положення № 2503-ХІІ); 
1.2. зобов`язати відповідача оформити та видати ОСОБА_3 2001 року народження у зв`язку з досягненням 16-річного віку паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ, без передачі будь-яких даних про дитину і про батьків до Єдиного державного демографічного реєстру (надалі також ЄДДР), без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі, без відцифрованого підпису особи, без відцифрованого образу обличчя, без відцифрованих відбитків пальців рук, без використання будь-яких засобів ЄДДР.
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з досягненню дитиною шістнадцятирічного віку позивачі звернулись до відповідача із заявою про видачу ОСОБА_3 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ). У даній заяві обґрунтовано право на паспорт-книжечку та повідомлено про відмову за релігійними переконаннями від оформлення і отримання паспорта у формі картки. Відповідач своїм листом відмовив у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку із запровадженням внутрішніх паспортів виключно у формі картки, що містить безконтактний електронний носій, а також послався на те, що бланки паспортів у формі книжечки у районному секторі відсутні, прийом заяв на видачу паспортів зразка 1994 року припинено. 
3. Позивачі вважають, що відповідач своєю відмовою порушує права ОСОБА_3 , передбачені статтею 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, оскільки не оформлення йому паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки саме через його релігійні переконання, які не призводять до негативних наслідків тих чи інших людей та не спрямовані проти цих людей чи держави, обмежує його права, що встановлені законом, і є необхідними в демократичному суспільстві. 
4. Провадження в адміністративній справі відкрито згідно з ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 13 грудня 2017 року.
5. Відповідно до встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи, 20 жовтня 2017 року позивачі, що діють в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , звернулись до відповідача із заявою про видачу паспорта громадянина України їх сину ОСОБА_3 , затвердженого Постановою № 2503-ХІІ, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру і без присвоєння унікального номера запису в ЄДДР, при цьому вказали, що отримання паспорта у формі картки суперечить їх релігійним переконанням.
6. Листом від 15 листопада 2017 року № 0725/Х-9 відповідач повідомив позивачів про те, що частиною четвертою статті 21 Закону України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» передбачено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі ID-картки, що містить безконтактний електронний носій. Станом на день звернення позивачів - 20 жовтня 2017 року всі територіальні підрозділами УДМС у Волинській області забезпечені матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України у формі ID-картки, а паспорти громадянина України всім визначеним законодавством категоріям громадян, починаючи з чотирнадцятирічного віку, оформляються тільки у формі ID-картки, що містить безконтактний електронний носій, прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія з 1 листопада 2016 року припиняється, а усі бланки паспортів у вигляді книжечки були передані до УДМС України у Волинській області для знищення. 
7. Старовижівсьий районний суд Волинської області рішенням від 20 листопада 2018 року адміністративний позов задовольнив повністю:
7.1. визнав протиправною відмову відповідача у видачі неповнолітньому ОСОБА_3 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення 
№ 2503-ХІІ;
7.2. зобов`язав відповідача оформити та видати ОСОБА_3 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ.
8. Відповідач оскаржив це рішення в апеляційному порядку. Апеляційна скарга вмотивована тим, що оскільки запровадження в Україні біометричних паспортів обумовлене Планом дій до введення безвізового режиму з Євросоюзом, схваленим у листопаді 2010 року. На підставі Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» передбачено, що паспорт громадянина України оформляється територіальними органами та підрозділами ДМС, що забезпечені відповідним обладнанням, всім визначеним законодавством категоріям громадян, починаючи з чотирнадцятирічного віку, тільки у формі картки, що містить безконтактний електронний носій, а прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, з 01 листопада 2016 року припинено. Вважає, що дії УДСМ повністю відповідають вимогам чинного законодавства України та нормам міжнародного права. При тому висновки суду є суперечливими та взаємовиключними. З тих підстав вважає рішення суду незаконним і необґрунтованим та таким, що зобов`язує орган державної влади здійснювати порушення норм закону всупереч вимогам статті 19 Конституції України.
9. Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 11 лютого 2019 року, з урахуванням ухвали цього суду від 16 квітня 2019 року про виправлення описки, скасував рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 20 листопада 2018 року, а справу направив для розгляду до Волинського окружного адміністративного суду.
10. Таке своє рішення апеляційний суд мотивував тим, що судом першої інстанції порушено визначені КАС України правила розмежування предметної юрисдикції, а саме розглянув позовні вимоги, що підсудні окружним судам.
11. При цьому суд апеляційної інстанції керувався приписами пункту 5 частини першої статті 315 і статтею 318 КАС України.
12. У подальшому, Волинський окружний адміністративний суд ухвалами від 14 червня та 1 липня 2019 року відповідно прийняв справу до свого провадження та зупинив провадження у справі до перегляду Верховним Судом постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року у справі № 168/809/17 в порядку касаційного провадження.
ІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
13. Позивачі, вважаючи прийняту судом апеляційної інстанції незаконною, подали касаційну скаргу.
14. Скарга, з-поміж іншого, обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням правил предметної юрисдикції.
15. У касаційній скарзі автори просять скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
ІІІ. Оцінка Верховного Суду
16. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.
17. Підстави для скасування рішення суду і направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю визначені статтею 318 указаного Кодексу, відповідно до якої рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу. 
Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.
18. Відповідно до підпунктів 10, 12 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
19. За правилами частини третьої статті 18 КАС України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, справи щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом як адміністративним судом або окружним адміністративним судом за вибором позивача.
20. Водночас відповідно до пункту 1 частини першої цієї ж статті окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, в яких однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.
21. Ураховуючи, що цей позов подано 13 грудня 2017 року, для визначення підсудності справи в аспекті розмежування предметною юрисдикції слід брати до уваги правила, визначені КАС України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року.
22. Оскільки відповідачем у цій справі є територіальний орган Державної міграційної служби України - Старовижівський районний сектор Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, тобто орган державної влади, а не його посадова чи службова особа, правила альтернативної предметної юрисдикції адміністративних судів (частина третя статті 18 КАС України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) в даному випадку застосуванню не підлягають.
23. Відтак, Старовижівсьий районний суд Волинської області розглянув цю справу як некомпетентний суд із порушенням правил предметної підсудності (юрисдикції), а саме правил її розмежування між місцевими загальними судами як адміністративним судами та окружними адміністративними судами, що в силу статті 318 КАС України є безумовною підставою для скасування судового рішення із направленням справи за встановленою законом підсудністю, безвідносно до того, чи заявляли учасники справи про непідсудність справи при її розгляді судом першої інстанції.
ІV. Висновок за результатом розгляду касаційної скарги
24. Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно наданій юридичній оцінці спірних правовідносин в аспекті дотримання правил підсудності, із правильним застосуванням норм процесуального права.
25. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
V. Судові витрати
26. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.
2. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року у справі № 168/809/17 залишити без змін.
3. Справу повернути до Волинського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 

Судді                                                                                                    В. М. Бевзенко

                                                                                                    Н. А. Данилевич