ПОСТАНОВА
Іменем України

25 листопада 2019 року 
Київ
справа №820/14332/14
адміністративне провадження №К/9901/7003/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді Мартинюк Н.М., 
суддів Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М., 

розглянув у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Управління Служби безпеки України в Харківській області 
на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2016 року (головуючий суддя: Бершов Г.Є., судді: Катунов В.В., Ральченко І.М.)
у справі № 820/14332/14
за позовом ОСОБА_1 
до Управління Служби безпеки України в Харківській області
про визнання дій протиправними і стягнення коштів. 

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України в Харківській області (далі також - «Управління СБУ»), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу грошового забезпечення за період з 1 січня 2014 року до 27 лютого 2014 року включно і грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки; 

- стягнути з Управління СБУ на користь ОСОБА_1 суму невиплаченого грошового забезпечення за період з 1 січня 2014 року до 27 лютого 2014 року включно у розмірі 6 037,84 грн та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 864,56 грн.

У серпні 2014 року під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач подав клопотання про залишення позову без розгляду.

У задоволенні цього клопотання Харківський окружний адміністративний суд ухвалою від 23 вересня 2014 року відмовив.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2014 року адміністративний позов ОСОБА_1 вирішено по суті, позовні вимоги задоволено частково: 

- визнано протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу грошового забезпечення за період з 1 січня 2014 року до 27 лютого 2014 року включно та грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки; 

- стягнуто з Управління СБУ на користь ОСОБА_1 суму невиплаченого грошового забезпечення за період з 1 січня 2014 року до 27 лютого 2014 року включно у розмірі 6  037,84 грн та суму грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 864, 56 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, Управління СБУ оскаржило його в апеляційному порядку.

Постановою від 18 лютого 2015 року Харківський апеляційний адміністративний суд скасував постанову суду першої інстанції від 10 жовтня 2014 року в частині визнання протиправними дій Управління СБУ щодо невиплати на користь позивача грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 суми грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 864, 56 грн. Прийняв у цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову відмовив.

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2014 року залишив без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 3 червня 2015 року відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою Управління СБУ на постанову суду першої інстанції від 10 жовтня 2014 року та ухвалу суду апеляційного інстанції від 18 лютого 2015 року за необґрунтованістю.

У листопаді 2015 року відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення, яку мотивував тим, що Харківський апеляційний адміністративний суд, приймаючи постанову від 18 лютого 2015 року, не ухвалив рішення щодо результатів перевірки ухвали від 23 вересня 2014 року про залишення позовної заяви без розгляду, заперечення на яку Управління СБУ включило до апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, якою вирішувався спір по суті.

Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 13 січня 2016 року відмовив у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення у цій справі. 

Ця ухвала мотивована тим, що статтею 168 Кодексу адміністративної судочинства України (далі - «КАС України» у редакції, чинній на час постановлення вказаної ухвали) встановлено вичерпний перелік підстав для прийняття судом додаткового судового рішення і така підстава, як незазначення у постанові суду апеляційної інстанції результатів розгляду заперечень на ухвалу суду першої інстанції у цьому переліку відсутня. Крім того, суд звернув увагу відповідача на те, що усі позовні вимоги, з приводу яких досліджувалися докази, суд апеляційної інстанції розглянув, а тому підстав для ухвалення додаткового судового рішення немає.

Не погоджуючись з ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2016 року, Управління СБУ оскаржило його в касаційному порядку. 

У своїй касаційній скарзі відповідач вказує на те, що однією з вимог апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції від 10 жовтня 2014 року була вимога прийняти нове рішення з урахуванням положень статті 203 КАС України (залишити позов без розгляду). Звертає увагу на те, що, оскільки ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду окремо від судового рішення по суті спору не могла бути оскаржена, то відповідні заперечення на неї Управління СБУ включило до апеляційної скарги на постанову від 10 жовтня 2014 року. Однак, суд апеляційної інстанції, переглядаючи постанову від 10 жовтня 2014 року, у своїй постанові від 18 лютого 2015 року не навів жодних мотивів та не прийняв будь-якого рішення щодо результату розгляду заперечень апелянта на ухвалу суду першої інстанції від 23 вересня 2014 року про відмову у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду.

В світлі цього, скаржник зазначає, що КАС України не містить вимог щодо форми та обов`язкових реквізитів клопотань, які, відповідно до пункту 5 частини другої статті 187 КАС України, можуть міститися в апеляційній скарзі, а тому в силу пункту 1 частини першої статті 168 КАС України суд апеляційної інстанції повинен був ухвалити додаткове рішення з тих підстав, що стосовно одного з клопотань не ухвалено рішення, а саме, клопотання про прийняття нового рішення з урахуванням положень статті 203 КАС України. 

Крім того, у касаційній скарзі Управління СБУ посилається на пункт 13.5 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого розглядаючи заперечення на інші ухвали, викладені в апеляційній скарзі на постанову суду першої інстанції, апеляційний суд повинен зазначити про це в описовій та мотивувальній частинах судового рішення, а результат перевірки - у резолютивній.

З огляду на викладене, скаржник просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2016 року та повернути справу до суду апеляційної інстанції для ухвалення додаткового судового рішення «стосовно клопотання про винесення рішення в порядку статті 203 КАС України».

Позивач відзиву на касаційну скаргу не подав.

ІІ. Мотиви Верховного Суду

Приписами частини першої статті 341 КАС України (у редакції, чинній на час касаційного перегляду) визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Частиною першою статті 168 КАС України визначено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Аналізуючи положення цієї норми, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що перелік підстав для ухвалення додаткового судового рішення є вичерпним. Так, суди вірно зазначили, що така підстава для ухвалення додаткового судового рішення, як відсутність у ньому результатів розгляду заперечень на ухвалу, у вказаному переліку відсутня.

Водночас, Верховний Суд звертає увагу на те, що додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Як стверджує скаржник, суд апеляційної інстанції заслухав його пояснення щодо необхідності залишення позову без розгляду, тобто досліджував ці доводи відповідача. Однак, апеляційний суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у відповідній частині. Відтак, доводи скаржника про те, що суд повинен був залишити позов без розгляду відповідно до статті 203 КАС України стосуються суті спору та можуть бути підставою для оскарження постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року, якою вирішувався публічно-правовий спір. 

З викладеного випливає, що позовні вимоги були розглянуті судами та частково задоволені, що виключає їх одночасне залишення без розгляду. 

Водночас, в світлі викладеного, суд касаційної інстанції приймає до уваги посилання скаржника на пункт 13.5 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого розглядаючи заперечення на інші ухвали, викладені в апеляційній скарзі на постанову суду першої інстанції, апеляційний суд повинен зазначити про це в описовій та мотивувальній частинах судового рішення, а результат перевірки - у резолютивній.

Однак, положення зазначеного пункту підтверджують попередній висновок про те, що незазначення в судовому рішенні апеляційного суду мотивів та результату розгляду заперечень на інші ухвали суду першої інстанції, які окремо від судового рішення по суті спору не оскаржуються, є підставою для перегляду такого судового рішення судом вищої інстанції та, в розумінні статті 168 КАС України, не є підставою для ухвалення додаткового судового рішення. 

Стосовно доводів скаржника про те, що в апеляційній скарзі він заявляв клопотання про прийняття нового судового рішення з урахуванням положень статті 203 КАС України, яке не було вирішено апеляційним судом, що, на його думку, є підставою для ухвалення додаткового судового рішення, то Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу на таке. 

В силу положень пункту 5 частини другої статті 187 КАС України в апеляційній скарзі зазначаються, у разі необхідності, клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу, про витребування нових доказів, про виклик свідків тощо. 

Однак, клопотання, про які йде мова у пункті 5 частини другої статті 187 КАС України та право особи, яка подає апеляційну скаргу включити до неї заперечення на ті ухвали, які окремо від судового рішення не оскаржуються, яке визначене частиною другою статті 185 КАС України, є правовими категоріями різного порядку. 

Клопотаннями в розумінні пункту 5 частини другої статті 187 КАС України є, наприклад, клопотання про витребування доказів, виклик свідків, забезпечення адміністративного позову, розгляд справи за відсутності особи чи в режимі відеоконференції. Тобто це ті прохання, які спрямовані на вчинення певних дій судом чи учасниками справи в ході судового розгляду.

Натомість, гарантована процесуальним законом можливість учасника справи включити до апеляційної скарги заперечення на ті ухвали, які не оскаржуються окремо від судових рішень по суті спору, є правом, яке стосується забезпечення оскарження судових рішень з підстав їх незаконності.

Отже, вимога про винесення апеляційним судом судового рішення в порядку статті 203 КАС України щодо залишення позову без розгляду, не є клопотанням у розумінні пункту 5 частини другої статті 187 КАС України, а, отже, не є підставою для ухвалення додаткового судового рішення на підставі пункту 1 частини першої статті 168 КАС України.

За такого правового регулювання, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для ухвалення додаткового судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України в редакції, чинній на час касаційного перегляду, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління Служби безпеки України в Харківській області залишити без задоволення. 

Ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена. 

...........................

...........................

...........................

Н.М. Мартинюк
А.В. Жук
Ж.М. Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду