ПОСТАНОВА
Іменем України

27 листопада 2019 року 
Київ
справа №466/3304/15-а
адміністративне провадження №К/9901/11076/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -           Данилевич Н.А.,
суддів -                                                         Бевзенка В. М., 
                                                                 Шевцової Н.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні 
касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Правосудька Олександра Миколайовича на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року (головуючий суддя - Довгополов О.М.) в справі 
за позовом  ОСОБА_1 
до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ЛКП "Янів 405", Львівської міської ради, виконавчого комітету Львівської міської ради, Управління Державного казначейства Шевченківського району м. Львова
про визнання незаконним та скасування протоколу про адміністративне правопорушення та повернення судових витрат, 

в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати незаконними та скасувати :

- протокол № 1 від « 17» січня 2013 року ЛКП «Янів-405» про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 150 КУпАП, складений уповноваженою виконавчим комітетом Львівської міської ради - начальником ЛКП «Янів-405»,

- постанову адміністративної комісії № 5/11 від 20.02.2014 р. при виконкомі Львівської міської ради (надалі - відповідач 3), якою позивача ніби то притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 150 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 51,00 грн.;

- розпорядження № 63 Шевченківської районної адміністрації від 08.02.2014 р. щодо зобов`язання ОСОБА_1 звільнити коридор загального користування під літерою XXI/4,5 кв. м та надати доступ мешканцям будинку АДРЕСА_1 до коридору та балкону загального користування на другому поверсі будинку.

На обґрунтування позовних вимог указує, що необхідною умовою для складання протоколу є наявність факту правопорушення, передбаченого Кодексом України про адміністративні правопорушення, правилами, що прийняті рішеннями міської ради, виконкому міської ради. При складанні оскаржуваного протоколу вимоги дотримані не були, протокол складений із порушеннями. Розгляд протоколу здійснювала адміністративна комісія при виконкомі, про  засідання якої позивача належним чином не повідомлено, чим він був позбавлений можливості подавати свої пояснення та заперечення. Крім того, відповідач, виносячи оспорюване розпорядження від №63 не врахував всіх обставин, не викликав для дачі пояснень позивача, чим порушив його права.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2015 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ЛКП "Янів 405", Львівської міської ради, виконавчого комітету Львівської міської ради, Управління Державного казначейства Шевченківського району м. Львова про визнання незаконним та скасування протоколу про адміністративне правопорушення та повернення судових витрат було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення є лише доказом у справі про адміністративне правопорушення і не підлягає самостійному оскарженню. Оскаржувана постанова була винесена 20.02.2014, проте позовна заява по даній справі із вимогою скасувати зазначену постанову подана 05.05.2015, тобто із порушенням строку, передбаченого КАСУ. Також, позивачем оскаржено розпорядження № 63 Шевченківської районної адміністрації від 08.02.2014 в порушення строків, передбачених КАС України. Окрім цього , як вбачається із матеріалів, наданих відповідачем, жодних підстав для визнання незаконними постанови від 20.02.2014 та розпорядження від 08.02.2014 немає.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Правосудька Олександра Миколайовича на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2015 року залишено без руху та надано 30-ти денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали, для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з наведенням в ньому поважних причин пропуску цього строку. 

Указану ухвалу суду скаржником було отримано засобами поштового зв`язку 05 жовтня 2016 року. На виконання вказаної вище ухвали, представником ОСОБА_1 . Правосудьком О.М. 10 жовтня 2016 року до Львівського апеляційного адміністративного суду подано клопотання (заяву) про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому він просить поновити цей строк, у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова на адресу позивача та його представника не надходила, з повним текстом оскаржуваної постанови представник позивача ознайомився лише 03 серпня 2016 року під час ознайомлення з матеріалами справи. Крім того, Правосудько О.М. зазначав, що розгляд справи відбувся без участі позивача та його представника, що свідчить про факт створення суддею перешкод у можливості брати участь представника позивача при розгляді адміністративної справи та її об`єктивного вирішення.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Правосудька Олександра Миколайовича на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2015 року у адміністративній справі №466/3304/15-а за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ЛКП "Янів 405", Львівської міської ради, виконавчого комітету Львівської міської ради, Управління Державного казначейства Шевченківського району м. Львова про визнання незаконним та скасування протоколу про адміністративне правопорушення та повернення судових витрат.

Суд апеляційної інстанції вказав, що оскільки позивачу та його представнику було відомо про наявність та розгляд справи у суді першої інстанції та про результати її вирішення, тому слід вважати, що позивач та його представник мали можливість оскаржити постанову Шевченківського районного суду від 03 грудня 2015 року у строки встановлені КАС України, а викладені обставини пропуску строку на звернення з апеляційною скаргою є неповажними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

24 жовтня 2016 року представник позивача звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року, в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу про відкриття апеляційного провадження за його апеляційною скаргою. 

На обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що апеляційна скарга на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2015 року була подана в той же день, тобто 03.08.2016, коли про існування останньої стало відомо представнику позивача під час ознайомлення з матеріалами справи. Зазначив, що повний текст оскаржуваної постанови судом не надсилався та позивачем або представником позивача не отримувався.   

Відповідачами до Суду не надані заперечення на касаційну скаргу, що не перешкоджає її розгляду по суті.  

Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2019 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду в попередньому судовому засіданні.

ІІ.  ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до вимог ст. 186 КАС України апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення. Апеляційна скарга на  постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Згідно абз. 1 ч. 4 ст. 189 КАС України, апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 186 Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

Суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції 03 грудня 2015 року у відкритому судовому засідання проголошено оскаржувану постанову. Разом з тим, апеляційна скарга представником позивача надіслана на адресу Шевченківського районного суду засобами поштового зв`язку 03 серпня 2016 року та зареєстрована судом за вх.№18922 від 05.08.2016, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. 

В подальшому, апелянтом заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, в якому ним було зазначено, що апеляційна скарга на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2015 року була подана 03.08.2016, оскільки саме в той день про існування останньої стало відомо представнику позивача під час ознайомлення з матеріалами вказаної справи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції стосовно того, що наведені апелянтом підстави пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції не можна вважати поважними, з огляду на те, що позивачу та його представнику було відомо про наявність та розгляд справи за позовом ОСОБА_1 у суді першої інстанції та про результати її вирішення, про що, зокрема, свідчить заява Правосудька О.М. про надіслання копії оскаржуваної постанови від 03 грудня 2015 року (а.с. 145). Тобто, на момент звернення до суду з вказаною заявою представнику позивача було відомо про той факт, що розгляд справи №466/3304/15-а завершився 03 грудня 2015 року прийняттям постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, копію оскаржуваної постанови позивачу та її представнику надіслано 10.12.2015 (а.с. 146, 147). Також судом апеляційної інстанції було встановлено, що під час провадження у справі позивачу та його представнику судом першої інстанції надсилались повістки про розгляд даної справи, а також є підтвердження про повідомлення щодо розгляду справи під розписку представника позивача, та є підтвердження участі представника позивача у судових засіданнях, які відбулись 06.07.2015 року, 27.07.2015 року, 05.08.2015 року, 15.09.2015 року, 06.10.2015 року, 03.08.2015 року, 02.11.2015 року, 10.11.2015 року, що свідчить про те, що позивач та його представник не були позбавлені можливості подавати відповідні документальні докази, що могли б вплинути на правову оцінку у даній справі. 

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (№3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) «…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави».

Суд касаційної інстанції акцентує увагу на тому, що дотримання строків звернення до адміністративного суду, на оскарження судових рішень є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду або строку на оскарження судових рішень, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій, що повинні бути підтверджені належними доказами. 

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Вказані процесуальні строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду в розумінні КАС України могли визнаватись лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулася до суду та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Колегія суддів вказує, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що вказані скаржником підстави не є особливими та непереборними обставинами, які б виправдовували таке тривале порушення строку на апеляційне оскарження рішення та створювали перешкоди для подання апеляційної скарги.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою скаржника, адже ним не було зазначено підстав для поновлення строку апеляційного оскарження, які могли бути визнані судом поважними.

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що доводів, які б свідчили про порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у касаційній скарзі не зазначено.

Частиною першою статті 350 КАС України (у чинній редакції) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи наведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України, Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Правосудька Олександра Миколайовича без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки судом не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

Керуючись статтями 341, 343, 349-354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, 

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Правосудька Олександра Миколайовича залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                      Н.А. Данилевич          

Судді                                                                                           В. М. Бевзенко 

                                                                                          Н.В. Шевцова