ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року 
м. Київ

cправа №  910/13577/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючого, Зуєва В. А., Мачульського Г. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 (судді: Іоннікова І. А., Тищенко А. І., Чорна Л. В.) і рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2019 (суддя Джарти В. В.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро"
до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
про стягнення 584 865,24 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Щедро" (далі - ТОВ "Щедро") звернулося до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - ПАТ "Укрзалізниця") з позовом про стягнення штрафу у сумі 584 865,24 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 19.11.2018). 

1.2. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначалось про те, що під час здійснення перевезення вантажів у залізничних цистернах ПАТ "Укрзалізниця" було допущено порушення строків доставки вантажу. 

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.01.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2019, позов ТОВ "Щедро" до ПАТ "Укрзалізниця" про стягнення 584865,24 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 19.11.2018) задоволено повністю. Стягнуто з ПАТ "Укрзалізниця" на користь ТОВ "Щедро" 584 865,24 грн штрафу та 87 72,98 грн судового збору. Повернуто ТОВ "Щедро" з Державного бюджету України 2636,90 грн надмірно сплаченого судового збору.

2.2. Суди виходили з того, що відповідач доставив позивачу вантаж із порушенням терміну доставки, визначеного статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу. Порушення термінів доставки вагонів сталося з вини відповідача як перевізника. Несвоєчасна доставка порожніх вагонів є підставою для застосування штрафних санкцій. Розрахунок штрафних санкцій зроблений позивачем згідно з положеннями Статуту залізниць та Правилами обчислення термінів доставки вантажу та є арифметично вірним.

3. Короткий зміст касаційної скарги

3.1. Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 11.01.2019 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2019, ПАТ "Укрзалізниця" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2019, справу передати на новий розгляд.

3.2. В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме, частини 2 статті 908 Цивільного кодексу України, частин 1, 5 статті 307, частини 3 статті 313 Господарського кодексу України, частини 1 статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт", статті 116 Статуту залізничного транспорту, Додатку 3 Правил обчислення термінів доставки вантажів, частини 1 статті 218 Господарського кодексу України, частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України. Зазначає, що висновки місцевих судів є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Судами не враховано причини затримки вагонів на шляху слідування, не з`ясовано чому ПАТ "Укрзалізниця" не надало доказів на підтвердження своїх доводів щодо причин затримки, не перевірено правильність розрахунку строків прострочення доставки вантажу. На думку скаржника, термін прострочення доставки вантажу складав одну добу, а відповідно до статті 116 Статуту залізниць за прострочення терміну поставки вантажу на 1 добу штраф не передбачено. Враховуючи зазначене, ПАТ "Укрзалізниця" наголошує на тому, що сума позову підлягає зменшенню. 

3.3. ТОВ "Щедро" направило відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін. Позивач зазначає, що ПАТ "Укрзалізниця" не надало у встановлені Господарським процесуальним кодексом України строки належних доказів відсутності своєї вини, а тому судами обґрунтовано відхилено доводи відповідача про відсутність вини. Наголошує, що доводи відповідача про порушення його процесуальних прав під час судового розгляду є безпідставними, оскільки саме процесуальна бездіяльність відповідача, а не суду, стала причиною відсутності у матеріалах справи доказів. 

4. Обставини встановлені судами та позиція Верховного Суду

4.1.  Судами встановлено, що у період з 01.03.2018 по 30.08.2018 ПАТ "Укрзалізниця" надавала послуги позивачу з перевезення у залізничних цистернах згідно з залізничними накладними №№48740021, 41421199, 41421249, 41757139, 44916336, 46400263, 43005420, 43005438, 46610476, 43063270, 43063296, 43103845, 43103837, 46993234, 43181635, 42341081, 10230278, 40230328, 40409609, 40355471, 40355463, 40612905, 40355489, 40355455, 40355448, 45238839, 45435914, 40824112, 40824120, 40824138, 40824153, 40824146, 40824179, 40824161, 45735529, 41225970, 41362716, 41362724, 41362732, 41362765, 41362773, 41362757. 

На підставі вказаних залізничних накладних судами установлено, що відповідачем доставлено позивачу вантаж із порушенням терміну доставки, визначеного статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

4.2.  Причиною виникнення спору в даній справі стала наявність, на думку позивача, правових підстав для стягнення штрафу за прострочення терміну доставку вантажу у сумі 584 865,24 грн.

4.3. Перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

4.4. Згідно з частиною 1, пунктом 1 частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (частини 1, 3 статті 909 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 313 Господарського кодексу України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.

Згідно з частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюється транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Аналогічна норма міститься і у статті 909 Цивільного кодексу України.

4.5. Статтею 41 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, встановлено, що залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

4.6. Скаржник зазначає, що судами загальний строк перевезення за кожною накладною у розрахунку позивача зменшений на 2 доби відповідно до вимог пунктів 2.1, 2.4 Правил обчислення термінів доставки вантажів, проте позивач вказує, що суди не здійснили перевірку правильності розрахунків по факту, зокрема, за накладними № № 40824161, 40824179, 41362716, 41362724, 413623732.  ПАТ "Укрзалізниця" вважає, що ціна позову підлягає зменшенню, оскільки за вказаними накладними штраф не сплачується, адже відповідно до вимог статті 116 Статуту за прострочення терміну доставки вантажу на 1 добу штраф не передбачено. 

Пунктом 1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажу (далі - Правила) передбачено терміни, в які залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням, зокрема, відповідно до підпункту 1.1.1 Правил у разі перевезення вантажною швидкістю: маршрутними відправками; вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах; дрібними відправками та відправками в середньотонажних контейнерах, терміни доставки вантажу обчислюються виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 320, 200 та 150 км відповідно.

Відповідно до пункту 1.2 Правил термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Згідно з пунктом 2.1 Правил обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах.

Пунктом 2.4 Правил передбачено, що терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Згідно з пунктом 2.10 Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

За приписами п. 8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної і дорожньої відомості. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці, або дата подачі вагона під вивантаження, якщо вона здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування. 

4.8. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають  правові  наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 116 Статуту залізниць України передбачено, що за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам-суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 1) 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 2) 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 3) 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

4.9. Отже, встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш як на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого статтею 116 Статуту штрафу відсутні. 

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до календарних штемпелів на залізничних накладних (графа 52), наданих позивачем, ПАТ "Укрзалізниця" доставило ТОВ "Щедро" вантаж з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного статтею 41 Статуту та Правилами, що згідно із статтею 116 Статуту та пункту 1.1 Правил є підставою для застосування до відповідача як перевізника відповідальності у вигляді штрафу. 

4.10. Доводи скаржника про те, що при визначенні терміну прострочеення доставки вантажу за накладними №№ 46400263, 43005420, 44916336, 43005438, 46610176, 43103837, 40824112,  судами не враховано причини, з яких об`єктивно мала місце затримка вагонів на шляху слідування, що підтверджується даними, внесеними у графу 49 перевізних документів, є необґрунтованими. 

Відповідно до п. 2.9. Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000,  у разі затримки вантажу, яка трапилась з вини відправника чи одержувача в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін такої затримки. Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції. 

Судами встановлено, що у зазначених накладних відсутні відповідні відмітки, тому підстави для збільшення термінів доставки вантажу з цих підстав відсутні. Отже, обґрунтованим є висновок судів, що  порушення термінів доставки вагонів сталося з вини відповідача, як перевізника.  

4.11. Необґрунтованими є посилання відповідача і на порушення господарськими судами норм матеріального права: частини 1 статті 614, частини 2 статті 908 Цивільного кодексу України, частин 1, 5 статті 307, частини 3 статті 313 Господарського кодексу України, частини 1 статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт", статті 116 Статуту залізниць України, пункту 1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, додатку 3 Правил та процесуального права: частини 3 статті 86, частини 5 статті 236, статей 238, 269 Господарського процесуального кодексу України, оскільки господарськими судами прийнято рішення із дотриманням норм процесуального права та з правильним застосуванням норм матеріального права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин. 

5. Висновки Верховного Суду

5.1. Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

5.2. Частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 300 цього Кодексу, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.3. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судове рішення суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

5.4. Відповідно до частини 1 статті 309 цього Кодексу    суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.5. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції у справі прийняті із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для їх скасування відсутні.

5.6. Доводи, викладені у касаційній скарзі, про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послалися суди, ґрунтуються на переоцінці доказів, зібраних у справі, що за змістом статті 300 Господарського процесуального кодексу України не належить до повноважень суду касаційної інстанції, у зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування оскаржених у справі рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції немає.

6. Розподіл судових витрат

6.1. Оскільки суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 і рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2019 у справі № 910/13577/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Н. О. Багай

Судді                                                                                                  В. А. Зуєв  

                                                                                                           Г. М. Мачульський