Постанова                                              
Іменем України
 
11 вересня 2019 року 
м. Київ
 
справа № 73/56/16-ц
провадження № 61-30596св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого -  Ступак О. В. (суддя-доповідач),
суддів:                 Гулейкова І. Ю.,  Олійник А. С.,
                              Погрібного С. О., Усика Г. І.,   
 
учасники справи: 
позивачі: ОСОБА_1 , 
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Ічнянська міська рада Чернігівської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 березня 2016 року у складі судді Головченко М. М. та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області        від 04 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Шитченко Н. В., Бобрової І. О., Мамонової О. Є.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Ічнянської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування, встановлення факту, що має юридичне значення.
 
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої входить право на житловий будинок із надвірними будівлями, який розташований на                               АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,15 га, розташовану на території Ічнянської міської ради за вказаною адресою. ІНФОРМАЦІЯ_2 в                 м. Чернігові помер її батько ОСОБА_6 , а тому вона є спадкоємцем за правом представлення, у зв`язку з чим після смерті баби прийняла спадщину, подавши заяву в Ічнянську районну державну нотаріальну контору. Крім неї спадкоємцями першої черги за законом є діти померлої: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які також подали заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Проте переоформити свої спадкові права вона не може, оскільки у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку, виданих на ім`я спадкодавця. Крім того, у державному акті на право приватної власності на землю серії IV-ЧН          № 044164, виданого Ічнянською міськрадою 06 лютого 2004 року, не зазначено адреси місця розташування земельної ділянки, а лише вказано, що земельна ділянка розташована на території Ічнянської міської ради. 
 
Посилаючись на викладене, позивач просила встановити факт, що земельна ділянка згідно з державним актом на право приватної власності на землю, виданим на ім`я ОСОБА_5 , розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також визнати за нею право власності в порядку спадкування на                 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями та 1/3 частини земельної ділянки, належні померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 її бабі ОСОБА_5 . 
 
Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 березня 2016 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що для одержання позивачем свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі наявні всі відповідні умови.
 
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що посилання ОСОБА_1 про ненадання та приховування відповідачами правовстановлюючих документів є безпідставними, оскільки вказана обставина не свідчить про неправильність висновку районного суду та прийняття незаконного рішення. ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутись до суду з позовною вимогою про зобов`язання вчинити певні дії у разі перешкоджання їй у оформленні спадкових прав іншими спадкоємцями, як вона на цьому наголошує.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників
 
У жовтні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що судами не досліджено та не надано правову оцінку, зокрема, в контексті положень статті 392 ЦК України, позову відповідачів про усунення ОСОБА_1 від спадкування. Постанова завідуючого Ічнянської районної державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Варзагера С. В. від 16 лютого 2016 року № 150/02-31 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину стала законною підставою для звернення з позовом до суду. Бланк державного акта на право приватної власності на землю від 06 лютого 2004 року (IV-4H № 044164) підлягає суворій звітності і не передбачає такої вимоги, крім вказування місця проживання приватного власника та на якій території (селищної, сільської, міської ради) розташована земельна ділянка. Всі відомості в акті 2004 року вказані. Державний акт оформлений законно і правильно. Навіть якби відповідачі і надали наявні у них правовстановлюючі документи у спадкову справу, спадкоємцям все одно довелося б набувати право власності на спадкове майно в судовому порядку, оскільки, в акті на право приватної власності на землю серії IV-ЧН № 044164, виданому Ічнянською міською радою народних депутатів 06 лютого 2004 року на підставі рішення Виконавчого комітету    від 25 листопада 1994 року № 377, вказано лише, що земельна ділянка розташована «на території Ічнянської міської ради», проте не зазначено адреси місцезнаходження земельної ділянки: вулиці , населеного пункту , району, області . Ця розбіжність перешкоджає оформленню спадкових прав для всіх спадкоємців. 
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3  подали заперечення на касаційну скаргу.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про             внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного             процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних             і кримінальних справ передано указану справу до Верховного Суду. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
За змістом статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень             повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
 
Позиція Верховного Суду
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню та ухваленню нового рішення про часткове задоволення позову.
 
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входять житловий будинок із надвірними будівлями, який розташований на АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,15 га, що знаходиться на території Ічнянської міської ради та належала померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 044164.
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача та син померлої ОСОБА_5 -        ОСОБА_6 , тобто відповідно до частини першої статті 1266 ЦК України, позивач є спадкоємцем за правом представлення після смерті своєї баби.
 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дітьми померлої ОСОБА_5 і спадкоємцями першої черги за законом після її смерті згідно зі статтею 1261 ЦК України та подали заяви про прийняття спадщини.
 
Рішенням Ічнянського районного суду від 20 жовтня 2015 року ОСОБА_1  визначено додатковий строк для прийняття спадщини, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , терміном три місяці.
 
Із повідомлення Ічнянської районної державної нотаріальної контори вбачається, що за заявами ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заведена спадкова справа      № 154/2015 після померлої ОСОБА_5 , що підтверджується наданими нотаріусом матеріалами спадкової справи.
 
Відповідно до копії постанови від 16 лютого 2016 року № 150/02-31 державного нотаріуса Варзагер С. В., позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , оскільки спадкоємцем не подано відомостей та документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
 
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
 
За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Права та обов`язки, які не входять до складу спадщини, передбачені положеннями статті 1219 ЦК України.
 
Отже, об`єктами спадщини за ЦК України є права та обов`язки, які належали особі на час смерті, крім тих, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.
 
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
 
Розділ ІІІ ЦК України визначає перелік цивільних прав та їх правовий статус.
 
Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
 
При цьому відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід                і припинення підлягають державній реєстрації.
 
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Установивши, що ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги після смерті своєї баби  ОСОБА_5 у порядку представлення свого батька  ОСОБА_6 , звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений рішенням Ічнянського районного суду від 20 жовтня 2015 року додатковий строк для прийняття спадщини, проте від незалежних від неї обставин не має змоги отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій у частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності в порядку спадкування на 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями,який розташований на АДРЕСА_1 , та 1/3 частини земельної ділянки, розташованої на території Ічнянської міської ради, у зв`язку з тим, що позивачем обрано належний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, який є найбільш ефективним у спірних правовідносинах.
 
Висновок суду першої інстанції про відмову у позові з тих підстав, що позивач не позбавлена можливості оформити спадщину шляхом звернення до нотаріуса, суперечать встановленим у справі обставинам,  оскільки утримання одним із спадкоємців правовстановлюючих документів на спадкове майно є перешкодою для інших спадкоємців для оформлення спадщини, тому права такого спадкоємця підлягають захисту в судовому порядку. Висновок апеляційного суду про обґрунтованість відмови у задоволенні позову з тих підстав, що надана суду копія спадкової справи не містить постанови нотаріуса про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, є безпідставним з огляду на те, що така постанова надана  позивачем до суду і вона наявна у матеріалах справи. 
 
Узагальнюючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 у частині вимог про визнання права власності на 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований на АДРЕСА_1 , та 1/3 частини земельної ділянки, розташованої на території Ічнянської міської ради, оскільки та обставина, що позивач не вчинила жодних дій щодо досудового врегулювання спору з відповідачами, не є підставою для відмови у задоволенні позову, так як  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заперечують проти задоволення вимог позивача, та вважають, що вона не має права на спадщину, а отже, між сторонами у справі існує спір про право цивільне, яке підлягає судовому захисту шляхом визнання права власності на спадкове майно. 
 
Щодо вимоги позивача про встановлення факту, що земельна ділянка згідно з державним актом на право приватної власності на землю, виданим на ім`я         ОСОБА_5 , розташована за адресою: АДРЕСА_1 , то вона не підлягає задоволенню, оскільки відсутність у державному акті на право приватної власності на землю конкретної адреси місця розташування земельної ділянки не є підставою для відмови державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, адже у державному акті вказаний опис меж, а отже, відомості про цю земельну ділянку знаходяться у державному земельному кадастрі.
 
Так як у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони ухвалені із порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
У своїй уточненій позовній заяві ОСОБА_1 просила стягнути з відповідачів судові витрати, які складаються із: витрат на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн, фактичних витрат - 2 516,47 грн та 826,80 грн судового збору. 
 
Верховний Суд перевіривши вимоги заяви дійшов висновку про часткове задоволення цих вимог з огляду на таке.
 
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
 
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
 
Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
 
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
 
Вирішуючи питання про стягнення понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, Верховний Суд дійшов висновку про те, що наявний у матеріалах справи договір про надання правової допомоги від 12 листопада 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Рудніком А. М., долучені до матеріалів справи квитанція до прибуткового касового ордера та інші товарні чеки за харчування та проїзд адвоката до суду, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. 
 
Позивач не подала до суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Отже, з урахуванням викладеного, зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 516,47 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідачів, які є пенсіонерами, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
 
Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність зменшити їхній розмір та стягнути з відповідачів на користь позивача 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, тобто по 250 грн із кожного.
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
 
Отже, з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг у розмірі по 909,48 грн із кожного пропорційно до задоволених і відхилених позовних вимог.
 
Керуючись статтями 141, 406, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задовольнити частково.
 
Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.
 
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Ічнянської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування, встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити частково. 
 
Визнати за  ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями,який розташований по АДРЕСА_1 , та 1/3 частини земельної ділянки, розташованої на території Ічнянської міської ради, яка належала ОСОБА_5 на підставі державного акта на право власності на землю, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2962. 
 
У задоволенні іншої частини позовних вимог  ОСОБА_1 відмовити.
 
Стягнути з  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг у розмірі по 909,48 грн із кожного.
 
Стягнути з  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 250,00 грн витрат на професійну правничу допомогу із кожного.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                  О. В. Ступак
 
Судді:                                                                            І. Ю. Гулейков 
 
                                                                                                           А. С. Олійник
 
                                                                                     С. О. Погрібний
 
                                                                                                           Г. І. Усик