Постанова                                             
Іменем  України                                            
 
23 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 756/13149/14-ц
провадження № 61-7834св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року у складі судді Васалатія К. А. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Слободянюк С. В., Лапчевської О. Ф., Левенця Б. Б., 
ВСТАНОВИВ:
1.        Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») про стягнення банківського вкладу, відсотків за користування вкладом, інфляційних втрат та 3 % річних.
Позовна заява мотивована тим, що між нею та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір від 26 вересня 2013 року № SAMAB01000001436770 (вклад «Стандарт на 12 мес.»), відповідно до умов якого клієнт передає банку грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі. Сума вкладу складає 20 000 грн. Вклад оформлюється на строк 366 днів - по 26 вересня 2014 року включно.
Умовами договору передбачено, що на суму вкладу нараховуються відсотки за ставкою 19,5 % річних. Період нарахування відсотків за вкладом - 
1 місяць. Договір набирає чинності з моменту підписання.
Згідно із пунктом 9 договору сторони мають право достроково розірвати договір, повідомивши про це одна одну за 2 банківських дні до дати розірвання договору.
Вона подала заяву від 28 квітня 2014 року до ПАТ «Акцент-Банк», в якій просила повернути їй грошові кошти за всіма договорами банківських вкладів, зокрема і за вказаним договором. Проте грошові кошти та відсотки, які передбачені умовами спірного договору, банком не повернуті, відповідь їй не надана.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд розірвати вказаний депозитний договір, стягнути на її користь з ПАТ «Акцент-Банк» 
20 000 грн банківського вкладу, 3 900 грн відсотків за користування вкладом, 3 369 грн інфляційних втрат та 717 грн - 3 % річних.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Справа судами першої та апеляційної інстанцій розглядалася неодноразово.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення банківського вкладу, відсотків за користування вкладом, інфляційних витрат та 3 % річних задоволено. Розірвано договір від 26 вересня 2013 року 
№ SAMAB01000001436770 вклад («Стандарт на 12 мес.»), укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк». Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 банківський вклад за договором від 26 вересня 
2013 року № SAMAB01000001436770 вклад «Стандарт на 12 мес.» у розмірі 20 000 грн, відсотки за користування вкладом в сумі 3 900 грн, інфляційні витрати в сумі 3 369 грн та 3 % річних у сумі 717 грн. Вирішено питання про стягнення судового збору.
Окремою ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 квітня 
2015 року порушено питання перед Національним банком України про необхідність проведення перевірки ПАТ «Акцент-Банк» з питання дотримання законодавства України при поверненні вкладів громадянам України, а також для вжиття відповідних заходів та усунення причин порушень та умов.
Про виявлені порушення чинного законодавства України при виплаті вкладів громадянам України повідомлено Генеральну прокуратуру України для вжиття відповідних заходів щодо усунення причин порушень та умов, та зазначено про те, що про вжиті заходи повідомити Оболонський районний суд м. Києва протягом місяця з дня надходження окремої ухвали.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року окрему ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року залишено без змін.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року скасовано в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог відмовлено. В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 квітня 
2015 року залишено без змін. 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року касаційну скаргу ПАП «Акцент-Банк» задоволено частково. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року скасовано, передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Окрему ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 23 квітня 
2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року скасовано.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Розірвано договір 
від 26 вересня 2013 року № SAMAB01000001436770 вклад «Стандарт 
на 12 мес.», укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк».
Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 банківський вклад за договором від 26 вересня 2013 року № SAMAB01000001436770 вклад «Стандарт на 12 мес.» у розмірі 20 000 грн, відсотки за користування вкладом у розмірі 3 900 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову - відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не повернув на вимогу вкладника суму вкладу та не сплатив суму нарахованих за користування ним відсотків, а отже відповідач порушив умови договору. Відповідачем не надано суду доказів, що спростовували б договірні зобов`язання між сторонами відповідно до укладеного договору вкладу 
від 26 вересня 2013 року. Крім того, відповідачем не доведено відсутність вкладу на рахунку, відкритому банком.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави вважати, що письмова форма договору банківського вкладу не була дотримана.
Вирішуючи питання щодо стягнення із відповідача інфляційних витрат та 
3 % річних, суд з`ясував, що позивач звернулась із вимогою дострокового повернення вкладу 28 квітня 2014 року і відповіді на вказану заяву відповідачем надано не було, кошти не було повернуто, а тому позивач лише 15 вересня 2014 pоку, коли строк дії договору вже збігав, звернулась до суду із цим позовом. Протягом строку розгляду справи відповідач достроково не повернув позивачу суму вкладу та належних відсотків, а тому підстав для задоволення в цій частині позову не має, так як нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на час дії договору не було передбачено договором.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Акцент-Банк» відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, щоколегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції стосовного того, що відповідачем не надано доказів на спростування договірних зобов`язань між сторонами відповідно до укладеного договору вкладу від 26 вересня 2013 року. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та їх задоволення в частині стягнення суми банківського вкладу та нарахованих відсотків.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, 
ПАТ «Акцент-Банк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні її позовних вимог відмовити. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано зазначену справу із суду першої інстанції. 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.
У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано судді-доповідачеві. 
Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року справу за позовом  
ОСОБА_1 до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення банківського вкладу, відсотків за користування вкладом, інфляційних втрат та 3 % річних призначено до судового розгляду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано належних письмових доказів існування правовідносин за спірним договором банківського вкладу. Також позивачем не підтверджено знаходження спірних грошових сум на депозитному рахунку.  
Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов
Фактичні обставини справи, встановлені судами
26 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено договір № SАМАВ01000001436770 вклад «Стандарт на 12 мес.», тобто строковий договір банківського в кладу (а. с. 9).
Відповідно до пункту 4 вказаного договору його дія зупиняється з виплатою вкладнику всієї суми вкладу разом з процентами, нарахованими відповідно до умов договору. Якщо вкладник вимагає повернути частину вкладу, обов`язки сторін припиняються, а вклад повертається.
Пунктом 9 вказаного договору встановлено право вкладника розірвати договір, повідомивши про це банк за два банківських дня до дати розірвання договору. 
У відповідності до пункту 11 договору якщо вкладник вимагає розірвати договір, а строк вкладу не закінчився, вкладнику повертається сума вкладу. За неповний строк вкладу відсотки сплачують за заниженою у 2 рази процентною ставкою (з урахуванням пункту 8 договору) за фактичну кількість днів, минулих з дати оформлення вкладу до дня розірвання договору.
Відповідно до пункту 23 договору банком було відкрито особовий рахунок 
№ НОМЕР_1 , на який зараховувався вклад, із відсотками за ставкою 19,5 % річних, на період нарахування відсотків один місяць із сумою вкладу 20 000 грн.
28 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до банку із заявою про дострокове повернення депозиту, що підтверджується відміткою банку 
(а. с. 31).
2.        Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ПАТ «Акцент-Банк» задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року 
№ 516 (далі - Положення № 516), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.
Згідно із положеннями Інструкції № 492 банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).
Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.
Виходячи зі змісту частини першої статті 1059 ЦК України, пункту 1.4. Положення, пункту 8 глави другої розділу ІІІ Інструкції письмова форма договору банківського вкладу (депозиту) вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, які, у свою чергу, є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.
При цьому відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку (частина третя статті 1058 ЦК України, частина друга 
статті 1068 ЦК України, пункт 2.1. Положення).
Таким чином, відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.
Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов`язків за договором банківського вкладу. 
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України 
від 25 квітня 2012 року у справі № 6-20цс12 та від 27 січня 2016 року у справі № 6-1045цс15.
З урахуванням встановлених у справi обставин, на пiдставi дослiджених доказiв, яким надано належну оцiнку, суди першої та апеляційної інстанцій, дійшли законного та обґрунтованого висновку про доведеність факту дотримання сторонами письмової форми договору банківського вкладу, й неповернення на вимогу вкладника суми вкладу та нараховані відсотки, а отже, банк порушив умови договору. При цьому суди правильно зазначали про те, що банк не надав доказів відсутності між сторонами договірних відносин, та відсутність вкладу на рахунку банку. 
Доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування постановлених у справі судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
Відповідно до частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк»  залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                     Є. В. Синельников
Судді:                                                                                               О. М. Осіян
                                                                                                            Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович