Постанова                                           
Іменем України
 
13 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 640/13367/14-ц
 
провадження № 61-27742св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),               Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - Харківська міська рада,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлаки І. В., Карімової Л. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2014 року Харківська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного прибутку) у розмірі 134 676 грн 31 коп.
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 20 листопада 2013 року, прийнято в експлуатацію індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 . Замовниками будівництва за даною декларацією є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
 
Зазначала, що відповідачі на день отримання вказаної декларації про прийняття вказаного об`єкта до експлуатації не виконали встановлений статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова (далі - Порядок), обов`язок взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Відтак Харківською міською радою у грудні 2013 та у лютому 2014 року було надіслано на адресу відповідачів проект відповідного договору на пайову участь. Однак, відповідачі всупереч зазначеній нормі Закону України та Порядку безпідставно відмовилися від його підписання, внаслідок чого було завдано майнової шкоди на заявлену у позові суму, яка складає 4 відсотки від розміру кошторисної вартості будівництва, визначеної Департаментом економіки та комунального майна у розмірі 3 060 825, 30 грн, тобто                           134 676,31 грн. 
 
Вказувала, що внаслідок неотримання вказаної суми вона зазнала збитки у вигляді упущеної вигоди на вказану суму.
 
Ураховуючи викладене, Харківська міська рада просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 134 676,31 гривень згідно з розрахунком величини пайового внеску виконаного за показниками опосередкованої вартості будівництва.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 червня 2016 року у складі судді Нев`ядомського Д. В. у задоволенні позову Харківської міської ради відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова, обов`язковість укладення якого покладено як на замовника будівництва, так і на Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради, не породжують у сторін цивільних прав та обов`язків, пов`язаних з виконанням такого договору та виключають можливість застосування до них положень статей 22, 623 ЦК України щодо відшкодування збитків у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди).
 
Суд першої інстанції вказав, що позивачем не доведено спричинення відповідачами збитків у вигляді упущеної вигоди, зокрема, що він міг і повинен був отримати визначені доходи від відповідача у розмірі                                 134 676,31 грн і тільки дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати вказаний прибуток. Крім того, відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
 
Короткий зміст рішень суду апеляційної та касаційної інстанцій
 
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 27 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Шевченко Н. Ф., Міненкової Н. О., Пономаренко Ю. А.апеляційну скаргу Харківської міської ради відхилено.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 червня 2016 року   залишено без змін.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року касаційну скаргу Харківської міської ради задоволено частково.
Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 вересня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 27 вересня 2017 року апеляційну скаргу Харківської міської ради задоволено частково.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 червня 2016 року скасовано.
Позов Харківської міської ради задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно, на користь Харківської міської ради збитки у вигляді упущеної вигоди (неодержаного прибутку) в сумі 36 396 (тридцять шість тисяч триста дев`яносто шість) гривень 80 коп та по 673 грн 38 коп з кожного - в рахунок відшкодування судових витрат.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
 
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції не врахував, що позов було заявлено саме про відшкодування передбачених у пункті 2 частини другої статті 22 ЦК України збитків у вигляді упущеної вигоди, яку позивач мав реально одержати у випадку укладення вищевказаного договору про пайову участь. При цьому суд першої інстанції помилково послався на статтю 9 Бюджетного Кодексу України на обґрунтування висновків про недоведеність збитків із вказівкою на те, що ним не надано доказів, що надходження таких доходів було запланованим в бюджеті. 
 
Апеляційний суд вказав, що у даному випадку виник цивільно-правовий, а не адміністративний спір, вказана норма бюджетного законодавства не підлягає застосуванню, оскільки на спірні правовідносини поширюється норма статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Положення, які зобов`язують відповідачів укласти вказаний договір.
 
При з`ясуванні розміру пайової участі, яка підлягає сплаті відповідачами у солідарному порядку, суд апеляційної інстанції взяв до уваги загальну кошторисну вартість робіт з будівництва житлового будинку, яка зазначена у затвердженій у встановленому порядку декларації від 20 листопада                          2013 року про готовність об`єкта до експлуатації у розмірі 827 200 грн, а не зазначену у позові суму 3 060 825,31 грн, оскільки вказана декларація не оспорена, є чинною, відповідає наданому відповідачами кошторису, розрахованому Товариством з обмеженою відповідальністю «Стерх», яке має для цього виду діяльності відповідну ліцензію, а Харківська міська рада не надала належних і допустимих доказів на спростовання цих даних та на підтвердження заявленої у позові суми.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві        Лідовцю Р. А.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2019 року справу призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що вихідним при визначенні неодержаного доходу (втраченої вигоди) міського бюджету м. Харкова є планування таких доходів і відповідне їх відображення в міському бюджеті м. Харкова, а матеріали справи не містять доказів в якості яких доходів згідно класифікації, встановленої статтею 9 Бюджетного кодексу України, позивач міг отримати ці доходи та чи взагалі було заплановано їх надходження.
 
Зазначає, що для отримання Харківською міською радою від нього та ОСОБА_2 передбаченої Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» і Положенням суми пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сторони зобов`язані були укласти відповідний договір, в якому визначається розмір цієї суми та порядок її сплати. При відмові укласти такий договір приєднання (стаття 634 ЦК України) Харківська міська рада повинна була звернутися до суду із відповідним позовом про визнання такого договору укладеним відповідно до запропонованих йому умов, чого зроблено не було.
 
Вважає, що стягнення на підставі статті 623 ЦК України можливе лише у випадку порушення зобов`язання, яке у даній справі виникає лише на підставі відповідного договору, котрий не був укладений, а тому і зобов`язання між сторонами відсутні.
 
Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасники справи не подали.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Відповідно до кошторису від 15 січня 2010 року, розрахованого Товариством з обмеженою відповідальністю «Стерх», кошторисна вартість робіт з будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1 становить 827 200 грн (том 1, а. с. 78-94).
 
Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09 листопада 2011 року № 804, затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова (зі змінами рішення від 22 травня 2013 року                      № 319), який містить механізм залучення до пайової участі, порядок укладення договорів та розрахунку розміру величини пайового внеску                   (том 1, а. с. 30-33).
 
Згідно з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 20 листопада 2013 року за № ХК 1821333240953, відповідачі є замовниками будівництва індивідуального житлового будинку, загальною площею 378,3 кв. м, що розташований на АДРЕСА_1                (том 1, а. с. 17-19).
 
26 грудня 2013 року, після прийняття об`єкта до експлуатації, Харківська міська рада направила поштою на адресу ОСОБА_1 та                           ОСОБА_2 листа з пропозицією звернутися до Департаменту економіки та комунального майна з відповідною заявою про укладення договору пайової участі та направила на їх адресу проект вказаного договору (том 1, а. с. 16).
 
Згідно з проведеним департаментом економіки та комунального майна розрахунком загальна кошторисна вартість будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1 , який прийнято в експлуатацію на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 20 листопада 2013 року за                               № ХК 182133240953 становить 3 060 825,30 грн. 
Розмір пайової участі, що підлягала б перерахуванню до місцевого бюджету, становить 4% від вищевказаного розміру кошторисної вартості будівництва, тобто 134 676,31грн (том 1, а. с. 15).
 
Відповідно до технічних умов, отриманих від Aкціонерного товариства «Харківобленерго» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснені роботи по зведенню та встановленню комунальних інженерних мереж (електропостачання) на загальну суму 139 552,10 грн, а саме: відповідно до договору від 15 квітня 2013 року № 5 та додатку, виконані роботи по забезпеченню зовнішнього електропостачання та підрахунку електроенергії домоволодіння АДРЕСА_1 , які у подальшому були передані Aкціонерному товариству «Харківобленерго» на підставі договору від 17 червня 2013 року № 46/624 та акту прийому-передачі до зазначеного договору (том 1, а. с. 46-56).
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
 
Відповідно до частини першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
 
Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, врегульовані правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні.
 
Обов`язок замовника, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту передбачений частиною другою статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
 
Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (частина перша статті 40).
 
У частині дев`ятій статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 20 листопада 2013 року за № ХК 1821333240953, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є замовниками будівництва індивідуального житлового будинку, загальною площею 378,3 кв. м, що розташований на АДРЕСА_1 .
 
Між сторонами у справі договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова укладено не було, і відповідачі заперечували наявність у них зобов`язань перед позивачем саме з посиланням на те, що між ними не існує жодних договірних правовідносин.
 
Відповідно до частини четвертої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.
 
Цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є особами, щодо яких законом встановлено обов`язок взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.
 
Частиною першою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
 
Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими для виконання на відповідній території (стаття 144 Конституції України).
 
Відповідно до частини першої статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної в місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
 
На виконання вимог наведених норм рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 09 листопада 2011 року № 804 затверджено Порядок, який визначає умови та встановлює процедуру залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі (внеску) у розвитку інфраструктури замовниками будівництва на території м. Харкова (далі - Порядок).
 
Відповідно до пункту 1.3 Порядку замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки в місті Харкові, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, крім випадків, передбачених чинним законодавством України та цим Порядком.
 
Згідно із частиною третьою статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.
 
Пайова участь замовника полягає у перерахуванні до бюджету міста Харкова коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова (пункт 1.5 Порядку).
 
Пунктом 1.4 Порядку визначено, що залучення замовників до пайової участі здійснюється шляхом укладення договорів про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова з департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради.
 
Відповідно до пункту 2.5 Порядку не пізніше ніж за 30 календарних днів до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію замовник будівництва зобов`язаний звернутися із заявою до департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради для укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова. До заяви необхідно додати визначені пунктом 2.6 Порядку документи.
 
Отже, обов`язок звернутись до органу місцевого самоврядування із заявою про укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури відповідного населеного пункту законом покладено саме на замовника такого будівництва.
 
Сторони не заперечують, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є замовниками будівництва житлового будинку загальною площею 378,3 кв. м,  розташованого на АДРЕСА_1 відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка була зареєстрована 20 листопада 2013 року за № ХК 1821333240953.
 
Відповідачі договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова не підписали і тому не виконали обов`язок пайової участі до введення об`єкта будівництва до експлуатації, встановлений законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком.
 
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина третя статті 11 ЦК України).
 
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку
 
Отже, відповідно до положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» між сторонами виникли правовідносини, які є зобов`язальними.
 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
 
Пункт 4 частини першої статті 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, встановлені договором або законом - відшкодування збитків.
 
Згідно із частинами першою, другою статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.
 
Відповідачі не уклали договору про пайову участь у розвитку інфраструктури
м. Харкова, що свідчить про їх бездіяльність у вчиненні передбачених законодавством обов`язкових дій щодо такого звернення та укладення договору.
 
Отже, неправомірна бездіяльність відповідачів щодо їх обов`язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, який кореспондується зі зверненням відповідачів до управління соціально-економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради із заявою про укладення такого договору, є протиправною формою поведінки, внаслідок якої Харківська міська рада була позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів.
 
Тому суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, дійшов правильного висновку, що у зв`язку з неправомірною бездіяльністю відповідачів Харківська міська рада недоотримала коштів на розвиток інфраструктури міста у розмірі 36 396,80 грн, що підтверджено розрахунком величини пайової участі при будівництві зазначеного житлового будинку.
 
Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив наявні у справі обставини, у результаті чого дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову Харківської міської ради.
 
Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 339/388/16-ц (провадження                                 № 14-261цс18), у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі                                             № 619/4117/14-ц (провадження № 61-14648св18), у постанові Верховного Суду від 17 травня 2019 року у справі № 920/403/18.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
З огляду на наведене колегія суддів вважає касаційну скаргу необґрунтованою, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не проводиться.
 
Згідно із частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 вересня 2017 року залишити без змін.
 
Поновити дію рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 вересня 2017 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                                                І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

                                                                                                           Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк